BITCOIN

PENÍZE BUDOUCNOSTI

Historie a ekonomie kryptoměn, stručná příručka pro úplné začátečníky

Dominik Stroukal

Jan Skalický

Praha, 2015

Vlastník: Institute for Direct Democracy in Europe

Publikace IDDE jsou určeny k podnícení debat o hospodářské politice v evropském kontextu. Nevyjadřují názory IDDE či jejich členů. IDDE je financována z Evropského parlamentu, k čemuž je povinna část peněz získat z jiných zdrojů. Názory v této publikaci nemusí vyjadřovat názory Evropského parlamentu.

Vydal: Ludwig von Mises Institut CZ&SK

Sazba a obálka: [ds]

Převod do epub a mobi: Milian Riedel

Překlad předmluvy: Jakub Žofčák

Předmluva vyšla v článku Elisabeth Ploshay 4. 1. 2014 na

https://bitcoinmagazine.com/articles/word-jeffrey-tucker-bitcoin-monetary-system-1388799989

ISBN: 978-80-87733-28-8

Předmluva

BITCOIN NENÍ PENĚŽNÍ SYSTÉM

Od té doby, co jsem začal psát o kryptoměnách, se má e-mailová schránka změnila na shromaždiště otázek o bitcoinu. Naprosto to chápu, dokonce i pro mne zní stále tento nápad jako přitažený za vlasy – že jakýsi bezejmenný, kódem se ohánějící geek mohl nějak vynalézt novou měnu stvořenou z jedniček a nul, vypustit ji na otevřeném internetovém fóru a že (za pouhých pět let) mohla získat na trhu hodnotu téměř 10 mld. dolarů.

Co to celé znamená? Zabralo mi skutečně hodně času pochopit, jak spolu celá ta technologie souvisí a proč. K pochopení bitcoinu je zapotřebí znalost peněžní teorie, open-source programování, distribuovaných sítí, kryptografie a vývoje process-oriented softwaru – a to je docela velké sousto. Tím se vysvětluje, proč jsou lidé tak zmatení a jak se mohl základem nového peněžního řádu stát protokol.

Avšak ve skutečnosti si nemyslím, že by za tím, proč mají i skutečně chytří lidé obtíže úspěch bitcoinu pochopit, stál nedostatek technologických znalostí. Vodítkem může být e-mail, ve kterém se mne tazatel ptal, jak budou fungovat smlouvy a účetnictví, až bude jednou bitcoin „zaveden jako měna“.

U výrazu „zaveden“ jsem se zarazil. Právě toto slovo je jádrem klamu, avšak opět zcela pochopitelného. Hayek v roce 1974 napsal, že vlády vlastní a řídí peněžní systémy po mnoho staletí – dokonce i v dávném starověku byly mince celé říše chápány jako zodpovědnost dané vlády. V 19. století se od všech vlád čekalo zavedení takového systému, který bude nejlépe splňovat potřeby populace.

Ve 20. století dovedla vláda tuto myšlenku mnohem dál. Nestačilo pouze to, že tiskla peníze, že dozírala na celý systém a že určovala, co je podstatou peněz. Nikoli – použila ještě ‚vědu‘ k nalezení optimálního tempa růstu tvorby peněz a ke kartelizaci celého bankovního systému, aby se ujistila, že to bude přesně tak, jak to být má. Na každý aspekt peněžního systému – a mluvíme o polovině veškerých ekonomických transakcí – bylo dohlíženo státem spojeným se soukromými partnery z průmyslu.

A takto to fungovalo po celá léta. Žádný stále žijící člověk si nepamatuje doby, kdy ještě peníze existovaly v jakékoliv podobě mimo veřejnou správu. Ve výsledku všechny vlády na světě učinily z peněz socialisticky vlastněný statek. A co se nenadálo – peníze se staly nástrojem politiky a snížila se jejich kvalita, jelikož šlo jejich prostřednictvím zakoupit méně a méně zboží a služeb. V důsledku se staly hlavním prostředkem podpory růstu moci na úkor svobody.

Náhlý úkaz v podobě kryptoměn toto paradigma naprosto rozdrtil. „Satoshi Nakamoto“ se nikdy nikoho neptal, jestli může zveřejnit svůj, na kódu založený model ideální měny, neposílal odborný článek do National Bureau of Economic Research, nesetkal se s ekonomy z Federálního rezervního systému, nevystupoval před Senátním bankovním výborem ani si ho nevyslechl žádný člen Fedu. Šel s tím rovnou na veřejnost.

Obešel celou mocenskou strukturu a umístil svůj model na distribuovanou síť. A přizval svět, aby se do jeho projektu zapojil. Jinými slovy, nenavrhnul vůbec žádný systém, nejedná se o kompletní plán peněžní reformy. Takových jsme už viděli fůry – jen za posledních sto let se jich vynořily tisíce a tisíce. Žádný z nich k ničemu nevedl. Můžeme se bavit o peněžních pravidlech, reformách, auditech a fixních úrokových měrách od rána do večera, ale tady je smutná realita: vláda vlastní peníze a bude je využívat k tomu, aby sloužily jejím vlastním zájmům.

To je důvod, proč bylo potřeba naprosto jiného přístupu: svobodného trhu. Svobodný trh není systém, není to politika diktovaná někým konkrétním, není to něco, co zavedl Washington, neexistuje to v žádné legislativě, zákoně, návrhu zákona, regulaci nebo knize. Je to něco, co dostanete, když lidé jednají sami za sebe, naprosto bez centrální direktivy, s jejich vlastním majetkem, v rámci spojení jejich vlastních výtvorů a jejich vlastních zájmů. Je to krása, která vyvstává z nepřítomnosti kontroly.

Zní to jako anarchie? Takto se to zdálo i Karlu Marxovi. Co nechápal, byl náhled liberální revoluce 18. století: společnost se může řídit sama a vytvořit vlastní nádherný řád bez jakéhokoli centralizovaného dohledu. Bitcoin je paradigmatický příklad, byť jeden z milionů nyní vyrůstajících po celém světě.

Kdo mapuje tyto revoluční pokroky a promýšlí, jak je posunout ještě dále jako prostředek k dosažení větší svobody v našich vlastních životech a tím pádem i ve společnosti jako celku? Liberty.me. Naším cílem je nabídnout všem úzkou spolupráci v rámci těchto úžasných turbulencí, které se právě teď odehrávají.

Jeffrey Tucker

Chief Liberty Officer Liberty.me

Úvod

ALTERNATIVA EURA A NÁRODNÍCH MĚN? PENÍZE BUDOUCNOSTI

Vynález, který změní svět. K lepšímu.

V roce 2011 si ekonomové začali všímat zajímavé nové měny. Jeffrey Tucker o ní napsal v říjnu stejného roku na stránky mises.org kritický článek a zmínil se o tom na facebooku.

Kladl si dobré otázky. Co je bitcoin? K čemu je dobrá virtuální měna? Navíc ničím nekrytá? Co z toho, když už jednu takovou máme? Zlato je odpověď. Dokonce i papírové peníze se dají použít do kamen, když je nejhůř, virtuální peníze se nutně vypaří a nezbyde nic. Bitcoin je hra, podvod, pyramidové schéma. Kupte si popcorn a sledujte, jak se zhroutí.

Nic z toho není pravda.

Nic z toho není pravdě více vzdálené.

Nakonec to netrvalo dlouho a z Jeffreyho Tuckera se stal jeden z nejviditelnějších stoupenců bitcoinu na světě. Ve svých přednáškách po celém světě vyvrací přesně to, co si sám kdysi myslel. Přijímá bitcoin, platí bitcoinem, miluje bitcoin. Dokonce je mu vyčítáno, že to s láskou k němu přehání.

Nedivím se mu.

Když jsem slyšel v roce 2011 o bitcoinu poprvé, považoval jsem ho také za nesmyslnou hru. Peníze přeci nelze naplánovat, učí nás ekonomové. Nejde je úspěšně centrálně řídit, musí se objevit, trvá to staletí a hodnota se ustavuje postupně, směnu po směně.

Dva roky na to už jsem stál před přeplněnou přednáškovou aulou na Vysoké škole ekonomické na přednášce European Students For Liberty a vysvětloval, proč je bitcoin vynález, který změní svět k lepšímu.

Léčba šokem

V roce 2013 už se bitcoinu nedalo vyhnout. Byl všude. V novinách, v televizi, mluvili o něm všichni. Důvodem byl zejména masivní nárůst ceny, který je vidět na nejvyšším bodě obrázku ukazujícího vývoj ceny bitcoinu k americkému dolaru.

V době, kdy euro zažívalo jednu krizi za druhou, dávalo smysl hledat alternativu. Hledat peníze budoucnosti. Křehké politické peníze, ať už národní či nadnárodní, se začaly ve světle těchto krizí jevit jako rizikové. Poté, co se kvůli euru zmrazily peníze na kyperských účtech, už nikdo nepochyboval. Může se to stát komukoliv. Kdykoliv. Naštěstí byla na obzoru alternativa. Bitcoin.

Lidé se o něm chtěli dozvědět víc, nyní už v tom byla i finanční motivace, nikoliv jen zájem o technologii. Navíc, myšlenka, že lze vydělat během pár týdnů stovky až tisíce procent je lákavá.

Ze skupinky jednotlivců, kteří o bitcoinu věděli, se stala během krátkého období masa. Kdokoliv si o bitcoinu začal zjišťovat více informací, mu postupně propadal. Do diskuzí a přednášek bylo nesmírně obtížné sehnat protistranu. Ten, kdo si bitcoin vyzkoušel nebo o něm více četl, zjistil, že jde o elegantní a jednoduchý systém. IT odborníci žasli nad jeho kódem, ekonomové nad jeho ekonomickými vlastnostmi. Dohromady začali pořádat konference, psát články, knihy, vystupovat v médiích a šířit povědomí o alternativě. Logo s velkým dvakrát přeškrtnutým B se objevilo na stovkách míst po světě.

Budoucnost je krásná

Od té doby se změnilo mnoho. Vývoj je ale stále stejný a stále jde kupředu. Čím dál více lidí bitcoin použivá, čím dál více ho zná, čím dál více ho obdivuje. Stále však přežívají mýty a pořád je složité se zorientovat, pokud chcete vědět více.

Proto vznikla tato kniha.

Pokud víte, že bitcoin existuje, ale máte otázky, potom jste na správném místě.

Je však obtížné psát kniho o něčem, co se mění každý den. Bitcoin je nový a je to živoucí ekosystém, kde dochází neustále k inovacím. Tato kniha pokrývá prvních 6 let od vzniku bitcoinu až po konec roku 2015. Byla napsána tak, aby se dala číst i za dalších 6 let. Pokud by to možné nebylo, byla by to ta nejlepší zpráva. Znamenalo by to totiž, že se bitcoin změnil, že našel lepšího nástupce nebo že už by vše zde řečené bylo všeobecně známé.

Budoucnost je nevyzpytatelná, ale už nyní víme, že bude lepší díky vynálezům minulosti. Za lepší současnost i budoucnost vděčíme nejen parnímu stroji a automobilu, ale i počítačům a internetu, o tom dnes pochybuje málokdo.

Bitcoin je další technologie, která změní budoucnost. A protože ji změní k lepšímu, můžeme se na budoucnost těšit. Budoucnost je krásná.

Dominik Stroukal

Bitcoin: Příběh

2009: GENESIS

Kdo je Satoshi Nakamoto?

Bitcoin je digitální P2P měna. Kryptoměna. Na rozdíl od současných peněz, jako jsou české koruny nebo americké dolary, nemá bitcoin žádnou centrální autoritu, která by se za něj zaručovala nebo měla možnost „tisknout“ nové peníze. Mimo této vlastnosti jde však o peníze se všemi standardními charakteristikami dobrých peněz. A mnohem více.

Kryptoměna bitcoin byla vytvořena v roce 2009 anonymním vývojářem pod pseudonymem Satoshi Nakamoto na základě průvodního článku, který publikoval v říjnu roku 2008. Sám na internetovém fóru tento fenomenální a tajemný zakladatel tvrdil, že na bitcoinu pracoval již od roku 2007. Krátce po rozšíření bitcoinu Nakamoto předal internetovou doménu Bitcoin.org fanouškovi celého projektu a později hlavnímu vývojáři celého projektu Gavinovi Andersonovi. Následně se úplně odmlčel a dodnes se neví, kdo se za tímto zvučným japonským jménem skrývá. Přestože o sobě na internetu tvrdil, že mu tehdy bylo 34 a je Japonec, vzhledem k perfektní angličtině a úplné absenci jakéhokoliv japonského slova v komunikaci i samotném protokolu se spekuluje, že jde o někoho z anglicky mluvící země. Pravděpodobně nikoliv z USA, protože je v jeho textech několikrát špatně použit americký dialekt a naopak používá dialekt Velké Británie.

Nakamoto patrně chtělskrýt svoji identitu. Je dokonce možné, že ani nešlo o jednotlivce, ale o skupinu odborníků na informatiku, kryptografii a ekonomii. Je totiž velmi nepravděpodobné, že by dokázal během tak krátkého času s natolik sofistikovanou technologií přijít jeden samotný člověk.

Kdo je Nakamoto zajímalo samozřejmě i novináře, a tak se ho vydali hledat. Japonci začali spekulovat o tom, že autorem je geniální matematik Shinichi Mochizuki. Magazín Fast Company hledal spojení mezi jistým patentem z oblasti kryptografie a průvodním článkem Nakamota. Neal King, Vladimir Oksman a Charles Bry v něm použili stejnou část věty a texty jsou si nápadně podobné. Navíc patent přihlásili 15. srpna 2008 a jen o tři dny později byla zaregistrována stránka Bitcoin.org, ke které se hlásil Nakamoto. Všichni tři však explicitně toto spojení odmítli.

Týdeník New Yorker pátral tak dlouho, až se dostal k mladému irskému studentovi Trinity College v Dublinu jménem Michael Clear. Clear psal o P2P, v roce 2008 byl označen za nejlepšího studenta kryptografie na škole, vyznal se v ekonomii a byl zaměstnán irskými bankami, kterým měl pomoci vylepšit software na obchod s měnami. I ten však nakonec popřel, že by za bitcoinem stál. Což samozřejmě nic neznamená. Naopak, podíváme-li se na problémy, které čekaly na zakladatele jiných alternativních, potom je to zcela pochopitelné.

Spekulace se začaly šířit. Za autory byli označeni i následní vývojáři bitcoinu Hal Finney, Gavin Andresen a Jed McCaleb, zakladatel ilegálního tržiště Silk Road Ross Ulbricht, bezpečnostní analytik Dustin D. Trammell a dokonce i americká vláda. Švýcar Stefan Thomas prozkoumal více než 500 příspěvků Satoshiho Nakamota na bitcoinovém fóru bitcointalk.org a ukázal, že pokud chodil spát v obvyklém čase, potom je pravděpodobné, že žil v oblasti s časovým posunem -5 nebo -6 hodin proti Greenwichskému času (tzn. GMT-5h/6h – např. východ a střed USA a Kanady).

V březnu 2014 se strhla mediální lavina, když časopis Newsweek našel Japonce žijícího v Kalifornii Doriana Nakamota, jenž se narodil pod jménem Satoshi Nakamoto. Nakamoto pracoval jako systémový inženýr pro finanční instituce a dle slov své dcery se považoval za libertariána. Konečné rozuzlení mělo přijít, když Dorian Nakamoto prohlásil za přítomnosti policie, že už se „tomu“ nevěnuje, že „to“ předal dalším lidem a už s „tím“ nemá nic společného. Od té doby před jeho domem stály zástupy novinářů prahnoucích po senzaci. Dorian Nakamoto však pravděpodobně skutečným Satoshim také není. V následných rozhovorech bylo zjevné, že o bitcoinu neví a když mluvil o „tom“, měl na mysli jistý kontrakt pro armádu Spojených států. Díky Dorianovi se ale po letech probudil skutečný Satoshi a na svém internetovém profilu napsal od vzniku bitcoinu první a jedinou větu: „Nejsem Dorian Nakamoto.“

Zatím nejpravděpodobnějším Satoshim Nakamotem je americký programátor maďarského původu Nick Szabo. Bloger Skye Grey pomocí stylometrie poukázal na používání obdobných slov v textech Szaba a Nakamota. Později se objevil Szabův článek o „bit gold“, časté používání pseudonymů a jeho vlastní výrok, že pouze on, Wei Dai a Hal Finney přemýšleli nad bitcoinem, ještě než se na scéně objevil Nakamoto. Navíc mají stejná písmena v iniciálech a Nick Szabo je bezpochyby génius. I on však vše popřel.

Podstatné ale je, že znalost tvůrce bitcoinu je pro samotné fungování měny úplně bezpředmětná. Je to zajímavá detektivka, ale nic víc. Přestože Satoshi Nakamoto, ať už je to kdokoliv, měnu vytvořil, nemá nad ní absolutně žádnou moc.

To je nesmírně důležitá a zásadní inovace. Už od začátků rozšiřování internetu existovaly tendence k vytvoření digitálních peněz. Kryptografové, ekonomové a podnikatelé se snažili přijít s životaschopným konceptem, ale jen minimum pokusů bylo alespoň trochu úspěšných. Hlavním problémem digitálních měn totiž byla možnost „dvojité útraty“. Pokud víme, že virtuální peníze jsou pouze digitální informací, potom by se mohlo stát, že by někdo duplikoval svůj peníz a zaplatil jím dvakrát.

Nebezpečí dvojité útraty byl zásadní problém, který se standardně řešil prostřednictvím centrální autority, které uživatelé mohli věřit. Avšak existence centrální autority je problém sám o sobě. Centrum se dá zničit úspěšným útokem škodolibého hackera. Anebo pokud se měna znelíbí vládě, je snadné zavřít centrální server, zatknout jeho provozovatele a měnu zakázat. A že se některým vládám nebude konkurence příliš líbit, se dá pochopitelně očekávat.

Nakamotovi se podařilo tento problém odstranit vytvořením tzv. blockchainu, jakési „účetní knihy“, která je veřejná a sdílená všemi uživateli bitcoinu. Ti potvrzují transakce stejně, jako je tomu u centrální autority, avšak v případě bitcoinu decentralizovaně. Všichni uživatelé mohou vidět záznamy o všech transakcích v celé historii. Pokud někdo nakopíruje bankovku a příjemce kopii nepozná, může zaplatit novou i původní bankovkou. Avšak kdyby byly všechny záznamy o platbách tradičními bankovkami uložené veřejně a u mnoha uživatelů, snadno bychom si všimli, že se podvodník snaží zaplatit něčím, co nemá. Navíc k takové kontrole není zapotřebí budovat centrální autoritu.

Padající hvězdy

Historie digitálních měn není dlouhá, ale obsahuje již řadu důkazů o tom, jak významnou inovací blockchain je. O tom, že řešení problému dvojitého utrácení pomocí centralizace není životaschopné.

Zprvu se digitálním měnám říkalo spíše digitální peníze a jejich čas přišel až s masivním rozšířením internetu v devadesátých letech. Šlo o první náznaky skutečného řešení problémů tradičního bankovnictví.

S první velkou digitální měnou historie přišla společnost Digicash, později provozující měnu ecash. Digicash vytvořil kryptograf David Chaum, kterému je někdy přezdíváno otec digitálních měn nebo otec anonymní komunikace. Někteří lidé dokonce spekulují, že Chaum je Satoshi Nakamoto. A mohl by být. Během osmdesátých a devadesátých let přišel Chaum s mnoha inovacemi na poli digitální komunikace. V roce 1982 představil kryptografický systém pro anonymní transakce a v roce 1990 ho uvedl v život pod názvem ecash. Naneštěstí o několik let později vyhlásil bankrot. Mnozí pozorovatelé se domnívají, že Chaum požadoval příliš anonymity pro své uživatele a nebyl tak schopen do své měny vtáhnout státní peníze. Jeho systém nebyl určený pro nahrazení celého peněžního systému. Chtěl pouze přijít s alternativou k současným peněžním mikrotransakcím, k drobným peněžním převodům, které považoval za příliš složité a málo anonymní, zejména pak pomocí platebních karet či šeků. Chaum byl a stále je dle všeho v silné opozici proti vládnímu establishmentu, podařilo se mu přijít s první digitální měnou a je autorem myšlenky anonymní decentralizované komunikace typu Tor (virtuální “internet v internetu”, který přepojuje vaši komunikaci přes různé počítače kolem celého světa, aby nebyla vaše činnost vystopovatelná k vašemu poskytovateli připojení).

Ecash byl výjimečným vynálezem, ale nepředstavoval dostatečnou revoluci. Stejně jako po letech PayPal, který skutečně zjednodušil mikro-platby na internetu, ale stále jde o dolary, o koruny, o tradiční měnu, akorát kódovanou v elektronické podobě. Bitcoinu se taková služba nepodobá. Přitom, z dnešního pohledu zpět do historie, příliš nechybělo.

Brzy však vznikly i další měny, některé velmi podobné bitcoinu. Objevil se CyberCoin, milicent, Visa Cash, Mondex, ePassport, Liberty Reserve, Liberty Dollar, E-gold a další. Některé byly slepými uličkami, jiné ukázaly cestu, kudy nejít, a naznačily směr, kterým se dostaneme ke kýžené digitální měně. Některé příklady také jasně ukazují, proč se patrně nikdy nedozvíme, kdo je ve skutečnosti Satoshi Nakamoto.

Digitální terorista

Především se totiž ukázalo, že nelze vytvořit konkurenci státním penězům, aniž byste dříve nebo později neskončili u soudu. Dobře to ilustruje příklad měny E-gold. E-gold byla digitální měna krytá skutečným zlatem, které společnost tvůrců nakupovala a skladovala. Vláda se do E-goldu mohla snadno opřít, jelikož znala její tvůrce a sídlo společnosti. Ti skončili u soudu a E-gold skončil.

S pádem E-goldu spadla i měna s názvem 1mdc, která byla založena v roce 2001. Vzájemnou souvislostí totiž bylo, že 1mdc byla kryta E-goldem a sama žádné zlato neuchovávala. To mělo jistě zásadní výhodu v nákladech (a 1mdc údajně užívala většina majitelů největších účtů na E-goldu), ale nevýhodu ve skutečnosti, že byla měna závislá na existenci jiné měny, která přestala fungovat.

Podobný příběh čekal na tvůrce populárního Liberty Dollaru. V roce 2011 byl jeho vynálezce, Bernard von NotHaus (na rozdíl od Satoshiho Nakamota nejde o pseudonym, jak by se mohlo na první pohled zdát) odsouzen za padělání peněz a terorismus. Bernard von NotHaus si pouze všimnul, že americké dolary již desítky let nejsou ničím kryté (a nemají ani žádný pevně stanovený limit zásoby), a mohou tak podléhat zkáze skrze libovůli státu a centrálních bankéřů. Vytvořil tedy alternativní peníze, které byly kryté drahým kovem. Bohužel i to je dnes možné považovat za terorismus. Žalobkyně Anne Tompkins dokonce u soudu prohlásila, že šlo o „jedinečný případ terorismu“. Dále tvrdila, že se von NotHaus snažil zničit měnu své vlastní země. Někdo by řekl, že se jí snažil zachránit. Úhel pohledu je mocná zbraň.

Obdobně byl zatčen a odsouzen autor digitální měny Liberty Reserve, kterou používalo přes jeden milion lidí. Americká vláda obvinila Athura Budovskyho z praní špinavých peněz a společnost mu zabavila. V roce 2013, kdy Budovskyho ve Španělsku dopadli a zatkli, šlo o nejstarší existující digitální měnu, jelikož vznikla již v roce 2001. Společnost jednoduše převáděla tradiční peníze na Liberty Reserve dolary nebo Liberty Reserve eura a poté z každého transferu účtovala jednoprocentní poplatek. Pointou bylo opět ukládání peněz do zlata, avšak Liberty Reserve nabízel i možnost ukládání do dolaru či eura.

Úřadům se tento postup však nezdál. Jeden z šéfů americké kriminální policie dokonce prohlásil, že „pokud by žil Al Capone, tady by skrýval své peníze“. Dnes je stránka LibertyReserve.com prázdná, respektive na ní návštěvníky čeká pouze známý obrázek konfiskace domény americkými úřady.

Poučné příběhy

Mnohem tragičtější příběh připravil e-Bullion, zlatem krytá digitální měna manželů Jima a Pamely Fayedových. Ti získali mezi lety 2001 a 2008 přes milión uživatelů a nashromáždili přes 50 tisíc uncí zlata. V roce 2008 se však Jim nechtěl rozvést s Pamelou a nechal ji zavraždit, za což byl nakonec odsouzen k trestu smrti. E-Bullion skončil v rukách vlády, přestože byla obvinění proti společnosti samotné stažena. Stačilo se odvolat na americký Patriot Act. Nikdo z uživatelů nedostal ani dolar nazpět.

Důležitým mezníkem v dějinách digitálních měn byl CyberCoin, měna společnosti CyberCash, která vznikla na konci devadesátých let. Bohužel se stala obětí problému roku 2000 (Y2K problém). Některé počítače totiž na přelomu tisíciletí nedokázaly nastavit datum na 1. ledna 2000, protože jejich číselný rozsah pro rok dosáhl maximální hodnoty a místo toho se vrátili na jeho začátek – do roku 1900. Autoři CyberCoinu si museli říkat, jak je možné, že počítačoví vývojáři v devadesátých letech byli tak krátkozrací. Nicméně byli a CyberCoin zaznamenal řadu dvojitých transakcí, což ho srazilo na kolena. O rok později vyhlásil bankrot.

Digitální měny ale nikdy nepřestaly být populární, ba naopak. O své místo na slunci se praly i velké firmy jako Visa nebo MasterCard. Visa přišla se svým konceptem Visa Cash a MasterCard zakoupil od National Westminster Bank elektronický peněžní systém Mondex. Tyto platební systémy se neukázaly životaschopné a brzy skončily. Obě společnosti se nadále věnovaly tradičnímu bankovnictví.

Příběhy těchto měn jsou poučné i pro bitcoin. Pokud má přežít, nesmí být centralizovaný jako Liberty Dollars nebo E-gold. Nesmí být pouze jiným zápisem tradičních měn, jako Mondex. Ale protože především nesmí docházet k dvojitým transakcím, je obtížné vytvořit alternativu bez centra. Blockchain to dokázal. Je snadné si odpovědět, jestli se těmito příběhy Satoshi při návrhu bitcoinu řídil nebo nikoliv.

Dobré peníze

Kvalitní měna však potřebuje víc, než jen decentralizovanou správu. Podíváme-li se do jakékoliv učebnice ekonomie, dozvíme se poměrně intuitivní definici kvalitních peněz, která se přepisuje s menšími úpravami už od dob Aristotela. Lze bitcoin označit za kvalitní peníze?

Dobré peníze by měly být dobře dělitelné. Bitcoin je digitální měna a není u ní tedy problém dělitelnost zajistit vhodným kódováním čísel. Jelikož je cena jednoho bitcoinu (označovaného zkratkou BTC) již hodně vysoká, začaly se používat menší jednotky. Můžete se tak setkat s centibitcoinem (1 cBTC je 0,01 BTC), častěji milibitcoinem (1 mBTC je 0,001 BTC) či dokonce mikrobitcoinem (1 µBTC je 0,000001 BTC). Už jen fakt, že se takto malé jednotky používají, poukazuje na vysokou hodnotu a popularitu této měny.

Mikrobitcoin však není zdaleka nejmenší jednotkou. V současnosti je nejmenší jednotka jeden satoshi, který reprezentuje 1/100 000 000 bitcoinu. Bitcoin je tak velmi jednoduše a jemně dělitelný. Dokonce více, než kterákoliv jiná známá tradiční měna. Zlato nebo stříbro se dělily mnohem obtížněji, uvážíte-li nutnou technologii, zručnost, případně vyhledání specializovaných mincoven, nutnost převážení apod. Současné papírové peníze jsou velmi snadno dělitelné v rámci elektronických plateb, avšak v hotovostním styku je dělitelnost odkázaná na centrální autoritu. Pokud centrální banka rozhodne o zrušení padesátníků, máme smůlu (a můžeme s nimi leda hrát mariáš, alespoň prozatím).

Další vlastnosti jsou nasnadě. Dobré peníze by mělo být možné snadno skladovat a přenášet. Tradiční peníze ve formě drahých kovů se s touto vlastností potýkaly dlouhou dobu, každopádně dnes je možné si peníze schovat do trezoru doma či v bance, uložit na účet a relativně snadno přeposlat na druhý konec světa. Bitcoin je pouze digitální informace a jako takový ho lze uložit na pevný disk, flashdisk, vytisknout na papír, nahrát do telefonu nebo na specializované servery třetích stran. Přenos z jedné strany světa na druhou je nejsnazší možný, stačí pouze několikrát kliknout.

Dobré peníze by také měly být zaměnitelné. Pokud někomu půjčíte automobil a vrátí vám jiný, patrně nebudete příliš nadšeni. Pokud však někomu půjčíte sto korun a vrátí vám jinou bankovku, ani se nad tím nepozastavíte. To je zaměnitelnost a bitcoin tuto vlastnost zjevně má. Pokud bych někomu půjčil sto bitcoinů a vrátil mi sto jiných, zlobit se nebudu.

Největší kontroverze vyvolává poslední a možná nejdůležitější z vlastností kvalitních peněz. Aristotelovská definice mluví o nutnosti „vnitřní hodnoty“ peněz. Kritici státních peněz vytvořených „ze vzduchu“ často obraceli svůj zrak zpět směrem ke zlatému krytí a chtěli navrátit „kryté“ peníze, peníze s „vnitřní hodnotou“. A má to svou logiku. Například Voltaire moudře prohlásil, že „hodnota papírových peněz nakonec spadne na svou vnitřní hodnotu – na nulu“.

Argumentace je následující – pokud by zlaté peníze přestaly být penězi, potom jsou stále užitečné alespoň jako surovina pro výrobu šperků apod. Hodnota zlata i bez peněžní hodnoty bude vždy nenulová. Zatímco však hodnota papírových peněz se může dostat prakticky na nulu, na hodnotu papíru, na kterém jsou peníze vytištěny. To se ostatně stalo v dějinách již několikrát, připomeňme snad jen meziválečné Německo, kde se z papírových peněz lepili dětem draci a stavěly hrady, ženy s nimi vytápěly domácnosti a miliardy poletující ve větru ulicemi nestály za zvednutí stejně tak, jako když proti vám dnes ulicí letí kus novin. Jak je na tom bitcoin? Čím je krytý a pokud ničím, jak může fungovat, aniž by jeho hodnota spadla na nulu?

Nekryté, ale vzácné

Nejprve je nezbytně nutné vyvrátit ekonomický mýtus šířící se internetem i mimo něj, že jsou bitcoiny „kryty“ elektřinou nebo energií nutnou k jejich vytěžení, prací těžařů či dokonce prací samotného Satoshiho, že jsou „kryty“ kryptografií nebo snad matematikou. Fakt, že jsou peníze kryté, znamená, že pokud bychom s danými penězi nemohli učinit žádnou peněžní transakci, stále jim zůstává hodnota komodity, kterou jsou kryté. Pokud nemohu za zlatou minci získat pečivo, stále ji mohu přetavit do podoby náhrdelníku, kterého si někdo cení. Peníze bývaly kryty i kakaovými boby, látkami a dalšími komoditami, které měly i jinou, než peněžní hodnotu. Avšak představa toho, že bez peněžní hodnoty bitcoinu nám zůstane alespoň elektřina, díky které byl vytěžen, je absurdní. Stejně tak nám nezůstane žádná práce nebo snad matematika. „Krytí prací“ je nesmyslný koncept sám o sobě.

Čím jsou tedy bitcoiny kryté? Ničím. To ale přináší otázku, která není na první pohled příliš přívětivá. Pokud nejsou ničím kryté, platí zde Voltairova slova, že cena bitcoinu nakonec spadne na svou „vnitřní hodnotu“, tedy na nulu?

Naštěstí neplatí. Peníze žádnou „vnitřní hodnotu“ nepotřebují. Aristoteles jednoduše neměl pravdu, i to se takovým velikánům stává. S ním se mýlily i řady autorů, kteří jeho definici dobrých peněz s „vnitřní hodnotou“ přepisovali do učebnic až do současnosti. Jako u čehokoliv, co je předmětem směny, je i u peněz hodnota dána užitkem, který mu lidé připisují. Stejně jako hodnota zlatem krytých peněz neměla tendenci vracet se na cenu samotné komodity bez peněžní funkce, tak nemá bitcoin. Záleží totiž na něčem úplně jiném, a to na vzácnosti. Má-li být hodnota čehokoliv vyšší než nula, musí to být vzácné. Cena obrazů Salvatora Dalího se může měnit v závislosti na poptávce a okolních cenách, ale neexistuje žádná tendence k tomu, aby se jejich cena snižovala na cenu plátna a použité barvy. Jeho obrazy jsou totiž vzácné.

Peníze bez tiskárny

To však neplatilo a do jisté míry stále neplatí u současných papírových i digitálních peněz v systému centrálního bankovnictví. Pokud je možné „natisknout“ biliony nových dolarů, potom jejich vzácnost klesá a s ní i hodnota, respektive jejich cena. Když klesá cena peněz, lze si za stejné množství dané měny koupit méně zboží a služeb. Tomu se obvykle říká (cenová) inflace, tedy růst cen. Pokud rostou ceny zboží a služeb vyjádřené v penězích, potom z definice klesá cena peněz vyjádřená ve zboží a službách. Nové biliony dolarů v oběhu tak nutně tlačí na všeobecný růst cen.

Toho, že ceny rostou v důsledku zvyšování peněžní zásoby (inflace peněz) si všimnul jako první již před pěti sty lety Mikuláš Koperník. Není tedy žádným novým zjištěním, že vládci a vlády mají tendenci znehodnocovat měnu, dříve v podobě zlehčování obsahu drahých kovů a dnes skrze tisknutí nových papírových bankovek a navyšování virtuálních čísel na bankovních účtech.

Přestože je dnes v západním světě moc centrálních bank v tomto směru značně omezená, z mnoha jejich sídel vycházejí čím dál silnější hlasy, že je třeba přikročit i k nestandardním metodám, aby bylo v ekonomice více peněz a byl tak splněn arbitrárně stanovený inflační cíl. Například ve Švédsku a Japonsku se nahlas hovoří o zrušení hotovosti. Živě se diskutuje o možnosti snížení úroků za ukládání i v komerčních bankách do záporných hodnot. Oživil se návrh Silvia Gesella z roku 1906 na hotovost postupně ztrácející hodnotu, diskutuje se zavedení dvojí, taktéž úmyslně hodnotu ztrácející měny dle návrhu Roberta Eislera z roku 1932 (mimochodem, dva roky před ním jeho návrh u nás v senátu představil – a odsoudil – senátor František Modráček). Student významného amerického ekonoma Grega Mankiwa přišel s návrhem loterií, kdy by se losovalo, která sériová čísla bankovek přestávají platit. Richmondská pobočka Fedu představila projekt zdanění hotovosti. Ve světle těchto návrhů je zcela legitimní mít obavy. Mít obavy a poohlížet se po decentralizovaných alternativách. Například po bitcoinu.

Bitcoin tedy nemá žádnou „vnitřní hodnotu“ v podobě jiného užití, jako je tomu u zlata, a dokonce lze předpokládat, že ji má i nižší, než současné papírové peníze, které mají alespoň onen papír na podpal do kamen. Má ale něco jiného, co mu přináší hodnotu a co zabraňuje výše uvedeným návrhům a jakémukoliv zlehčování měny obecně.

Satoshi Nakamoto se patrně inspiroval u zlata a zafixoval zásobu své virtuální měny na 21 milionů bitcoinů (přesně 20 999 999,9769 BTC). Číslo je sice stanoveno naprosto arbitrárně, ale vůbec na něm nezáleží. Důležité je, že je bitcoinů omezené množství, což zajišťuje jejich vzácnost. Neexistuje žádný způsob, jak „natisknout“ nové bitcoiny. V takovém systému nelze kvantitativně uvolňovat („tisknout“), ani jinak vytvářet peníze z ničeho. Voltairův citát je úzce spjat s možností tisknout nové peníze, což u bitcoinů nelze. Dnes lze sice nové bitcoiny těžit, ale těžba je čím dál náročnější a až dosáhne čísla 21 milionů, tak se zastaví. To se stane přesně v roce 2140. Nicméně naprostá většina bitconů bude vytěžena již v roce 2033. To je vzácnost, se kterou může každý uživatel počítat a nebude narušena. I princip těžby je nápadně podobný těžbě zlata. Bitcoin tedy má všechny vlastnosti dobrých peněz a může se tak penězi stát.

Na rozdíl od zlata se ale s těžbou bitcoinů začalo teprve nedávno. První bitcoiny byly vytěženy v 18:15 a pět sekund 3. ledna roku 2009 a vytěžil je sám Satoshi. Prvním „kopnutím“ pro sebe získal odměnu 50 bitcoinů. Tomuto bloku bitcoinů s názvem 000000000019d6689c085ae165831e934ff763ae46a2a6c172b3f1b60a8ce26f se v komunitě uživatelů začalo dle knihy zrození přezdívat „blok Genesis“. První člověk vlastnil první bitcoiny.

Revoluce mohla začít.

2010: NEJDRAŽŠÍ PIZZA DĚJIN

Ďobající programátor

Když Satoshi vytěžil první bitcoiny, neměl samozřejmě v úmyslu si je ponechat. Jeho cíle byly mnohem, mnohem větší. Bitcoin se má stát měnou budoucnosti. Je potřeba, aby ho těžili další lidé, aby si je mezi sebou posílali za zboží a služby.

První transakci tak učinil sám Satoshi a ještě v lednu téhož roku poslal první bitcoiny vývojáři jménem Hal Finney. Stalo se to už ve 170. bloku, který se spolu s blokem Genesis stal nejznámějším blokem dějin bitcoinu. Na adrese, ze které Satoshi bitcoin posílal, stále zůstalo osmnáct bitcoinů a je možné, že už je nikdy nikdo nepoužije.

Každopádně Finney se stal prvním příjemcem bitcoinu v historii a jedním z nejdůležitějších lidí v jeho vývoji. Posílat si mezi sebou bitcoiny však ještě není žádný zázrak. Čekalo se na okamžik, kdy bude někdo ochotný za bitcoiny nabídnout své zboží nebo službu.

A čekalo se dlouho, téměř rok a půl. Mezitím si uživatelé bitcoiny posílali, vznikly první ceny vyjádřené v dolarech (přestože New Liberty Standard spočítal, že náklady na vytěžení jednoho bitcoinu jsou 0,0008 dolarů, na začátku roku 2010 se obchodoval 1 BTC jen za 0,000003 dolarů) a bitcoin začalo sledovat řádově více lidí. Dokonce vznikl Bitcoin Market, první BTC burza.

Avšak skutečný zlom přišel až 21. května 2010, kdy se na fóru bitcointalk.org objevila nabídka: „Zaplatím 10 000 bitcoinů za pár pizz … za dvě velké, aby mi něco zbylo na další den. Rád si nechám kus pizzy na pozdější ďobání (…) Pokud máte zájem, dejte vědět, nějak se domluvíme. Díky, Laszlo.“ Floridský programátor Laszlo Hanyecz už o čtyři dny později poslal jednomu dobrovolníkovi z Anglie 10 tisíc bitcoinů, za které mu domů přišly dvě pizzy objednané od Papa John’s za 25 dolarů. 10 tisíc BTC se dalo v květnu 2010 na burze prodat za zhruba dvojnásobek. Takže celkově dobrá cena, i když už ne tak moc dobrá doručovací doba. Hanyecz poté pizzy několikrát vyfotil, jako důkaz, že transakce proběhla úspěšně. Na jedné z fotografií se po pizze s rajčaty a olivami natahuje nejspíš Hanyeczův syn.

Tento příběh obletěl svět dvakrát. Hned po úspěšné transakci a potom v druhé polovině roku 2013, kdy cena za jeden bitcoin přesáhla tisíc americký dolarů. To by znamenalo, že obě pizzy stály dohromady v cenách konce roku 2013 neuvěřitelných deset milionů dolarů! Pět milionů dolarů, tedy zhruba sto milionů českých korun za jednu pizzu. Poněkud dražší „ďobání“.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Bitcoin: Peníze budoucnosti.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.