Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Kathrin Sohst

Citlivost jako výhoda
Jak proměnit vyšší citlivost v sílu

Přeloženo z německého originálu knihy Kathrin Sohst Zart im Nehmen – Wie Sensibilität zur
Stärke wird, vydaného nakladatelstvím GABAL Verlag GmbH, Offenbach, Německo, 2016.
Copyright © 2016 GABAL Verlag GmbH, Offenbach
Photo credit: Annemone Taake
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6307. publikaci

Překlad Iva Michňová
Odpovědná redaktorka Mgr. Hana Borovská, Ph.D.
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Eva Hradiláková
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Fotografie Kathrin Sohst
Foto autorky Annemone Taake
Počet stran 256
První vydání, Praha 2016
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2016
Cover Photo © Eugene Sergeev / Shutterstock.com

ISBN 978-80-271-9347-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-9346-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-0049-1 (print)

O autorce

Kathrin Sohst je odbornicí na vysokou citlivost a pomáhá vysoce citlivým lidem odhalovat jejich potenciál a vést citlivě silný život. Radí vysoce citlivým lidem, nabízí informace a kontaktní akce, organizuje diskusní setkání, vede semináře a workshopy a pořádá přednášky. Současně se také zasazuje o psychické zdraví ve světě práce, píše texty pro firmy a magazíny a vášnivě ráda fotografuje.

Vystudovaná archivářka a licencovaná PR poradkyně je vdaná a má dvě dcery. Je vysoce citlivá. Když se s ní setkáte, budete mít před sebou empatickou ženu, která otevřeně vyjadřuje své emoce a z přesvědčení jde do hloubky. Její misí jako vyslankyně vysoké citlivosti je dosáhnout většího uznání pro naši citlivost a emoce a snažit se, aby byl vzájemný respekt běžným standardem.

www.sensibel-und-stark.de

www.corporat-health.kathrin-sohst.de

O knize

V ruce držíte knihu, která je určena jak pro lidi citlivé, tak pro lidi „tvrdé“. Je provokativní, plná emocí, a přesto věcná. Chce vás informovat, inspirovat a motivovat. Dodat vám odvahu, abyste zkusili něco nového. Říká vám, abyste brali sami sebe i ostatní takové, jací jsou – ať už jsou citliví, nebo ne. Jejím hlavním tématem je zvýšená citlivost jako silná stránka vaší osobnosti.

Tato kniha není žádnou cvičebnicí z psychologie, ale inspirující směsí informací a autentických příběhů. Obsahuje praktické rady, které vám dodají sílu a usnadní zvládat emoce v každodenním životě. Je to kniha, která vás chce provázet na cestě životem plným citlivosti, ale i síly, chce vám nabídnout praktické podněty a představit nové perspektivy. Můžete ji číst od začátku do konce, listovat sem a tam nebo přenechat náhodě, jakou její část budete právě číst. Jaký způsob si vyberete, záleží na vaší konkrétní situaci. Uveďme si tři modelové případy:

První scénář: Hlavou se vám honí tisíce otazníků a právě zjišťujete, že patříte mezi velmi citlivé lidi. V první části knihy najdete souhrn informací o zvýšené citlivosti.

Druhý scénář: Víte, co je zvýšená citlivost, a ptáte se, jak s ní žijí a jak ji zvládají ostatní? Pak vám doporučuji druhou část knihy. Zde najdete řadu autentických příběhů ze života, ve kterých citliví lidé vyprávějí, jak jim bylo v konkrétních situacích, jak reagovali a co se z nich naučili. Pokud jste velmi citliví, prožíváte nejen spoustu věcí, ale spoustu věcí prožíváte velmi intenzivně. Vytvořte si prostor, abyste zpracovali, co se zpracovat má. Proč? Je to prosté: Otvíráte si tím cestu, abyste přijali nejen sami sebe, ale i ostatní takové, jací jsou. Vnitřní pohoda je přece lepší než nekonečný boj s životní realitou. Přestože se přestanete prát s okolním světem, zůstane vám intenzivní vnímavost se vším, co k ní patří.

Třetí scénář: Identifikaci své citlivosti už máte za sebou a mnoho věcí už jste si uvědomili. Pak přichází na řadu třetí část knihy. Ta se týká zdrojů, strategií a všeho, co dodává citlivým lidem sílu. Dovolte si zařadit do svého života všechno, co vám prospívá, abyste mohli být citliví a silní zároveň a abyste dosahovali svých cílů, ne za nimi pokulhávali.

Tato kniha je plná lásky, citlivosti, empatie a reflexe – a chce vám dodat odvahu podívat se na některé věci z jiné perspektivy. Text doprovázejí černobílé fotografie z mého alba. Jejich motivy jsou prosté a uklidňující, někdy inspirativní nebo i provokativní. Kniha nevzešla z pera psycholožky a nenahrazuje terapii ani koučink. Jestliže jste se ocitli v situaci, kdy cítíte, že to sami nezvládnete, doporučuji vám vyhledat profesionální pomoc. Tuto knihu jsem napsala jako velmi citlivá žena a obhájkyně zvýšené citlivosti. Záleží mi na tom, abych vám dodala odvahu žít autenticky, být otevření k sobě i ostatním a převzít odpovědnost za sebe a svou spokojenost. Chci se s vámi podělit o své znalosti a zkušenosti a inspirovat vás k tomu, abyste kriticky nahlíželi na společenské konvence. Chci informovat o fenoménu zvýšené citlivosti, abych jak citlivým, tak méně citlivým lidem ukázala možnosti, jak se s vysokou citlivostí vyrovnat. Kdo chce o ženě, která napsala tuto knihu, vědět více, může v ní číst mezi řádky a rychle pochopí, že tato kniha je vlastně velmi osobní. Neumím být totiž jiná než osobní. Nedokážu mít odstup, žít neautenticky a bez emocí. A co vy?

Citlivý start: Jak poznáme vysokou citlivost?

Citlivost a síla. Jak to jde dohromady? Zní to jako protiklady, jako oheň a voda, sladký a slaný nebo jako světlo a tma. Kdo je dnes vůbec ochoten připustit, že je citlivý, když je všude žádoucí podávat vynikající výkony 24 hodin denně? Dát najevo svoji slabou stránku? To není moc dobrý nápad. Přiznejme si, že být citlivý není právě sexy. Nebo snad ano? Když nemáte hroší kůži, nepovažují vás za profesionála. Příliš mnoho emocí škodí a v práci to platí dvojnásob. Život není procházka růžovou zahradou. Kdo se bojí, nesmí do lesa. Spát můžeš, až budeš mrtvej. Že by to bylo takhle? Jinak by přece tvrďáky nikdy nenapadlo, aby na citlivky útočili slovy:

•Nesmíš si všechno tak brát.

•Nedělej fóry!

•Ty seš ale citlivka.

•Nevykládej nesmysly!

•S tebou je to vážně těžký.

•Trochu se nad to povznes.

•Buď v klidu.

•Taková hloupost!

•Seber se.

•Musíš se přizpůsobit.

•Musíš vždycky hned začít bulet?

•Neber všechno hned tak vážně.

•Chlapi nebrečí.

•Uklidni se!

•Musíš být větší realista.

•Nekaz hru!

•To si jenom namlouváš.

•Proč jsi vlastně taková?

•A odkudpak to víš?

•Nemaluj čerta na zeď!

•Nebuď taková netýkavka!

Už jste některou z těchto vět někdy slyšeli? Nebo někomu řekli? Mnohé z těchto poznámek velmi dobře znám, protože jsem je sama často slýchala. Některé jsem poprvé zaslechla až v rozhovorech s citlivými lidmi. Slova mají velkou moc a v mém případě opravdu působila jako zbraň. Zanechala jizvy. Když něco takového pravidelně slýcháme od dětství, ovlivní nás to. Citlivé děti vnímají, že se jejich potřeby od potřeb ostatních dětí liší.

Ve školce se koná karneval. Artur se drží za sukni své nejoblíbenější paní učitelky. Potřebuje nějakou oporu, neboť dnes je všechno jinak. Všude je hluk, všichni se těší a poskakují. Když praskne jeden z červených nafukovacích balonků, popadne chlapce s velkýma zvědavýma očima děs a hrůza a rozpláče se. Život malého chlapečka se právě řádně vymknul z kloubů. Nedokáže pochopit, co se ostatním dětem na karnevalu tak líbí. Raději by byl teď doma.

Tento příběh líčí klasickou situaci očima vysoce citlivých dětí. Postupem času k tomu ještě přibudou nechápavé reakce a posměšky okolí. Později se k pocitu, že jsme jiní, přidá ještě jeden – škůdce, který nás nutí, abychom začali pochybovat sami o sobě.

Mnoho citlivých lidí má pocit, že vnímají svět jinak než druzí, neboť jim připadá, že většina ostatních zjevně vše zvládá lépe. Tento pocit se pak dále vyvíjí svou vlastní cestou. Začne se drolit vědomí naší vlastní hodnoty. Rozhodně ho nepodpoříme tím, že si stanovíme studijní nebo pracovní cíle a – většinou oklikou – jich dosáhneme. A už vůbec ne myšlenkou, že jsme něco nezvládli. Přestože nás ostatní uznávají, hořká pachuť zůstává. Dovedu si představit, že lidé, s nimiž jsme se ve svém životě setkali, by byli překvapeni, kdyby věděli, jak to někdy vypadá v našem nitru. Navenek mohou vysoce citliví lidé občas působit jako opatrní a zdrženliví, ale mnohdy se dokážou projevovat sebevědomě. Mnozí umějí dobře vystupovat, a když s nimi mluvíte mezi čtyřma očima nebo v malé skupince lidí, projevují se jako silné a zajímavé osobnosti. Jsou pilní, empatičtí a umějí výborně naslouchat. K ostatním se vždy chovají korektně, hlavně nechtějí vzbudit negativní pozornost nebo vyvolat hádku, touží zachovat harmonii za každou cenu. Ovšem setkáme se i s opakem. Velmi citliví lidé se někdy mohou chovat dost nepříjemně. V nervózním, hlučném, nebo dokonce agresivním člověku se může skrývat velmi citlivá povaha, schovaná za trvalým předrážděním.

Na cestě do dospělosti se objevuje spousta situací, v nichž se projevuje jinakost citlivých lidí. Na základní škole je to věčný boj s protivným spolužákem, kterého baví pošťuchovat ostatní. Ve věku teenagera přichází zklamání z ostatních a jejich posměch. Ochranná zeď, kterou si nejeden citlivý člověk vybuduje, se často označuje jako „arogance“. A protože jsme tak empatičtí a rádi se obklopujeme lidmi, kteří se k nám chovají s respektem, máme jen několik dobrých kamarádů a vedle toho si vytváříme spojence z učitelů. Samozřejmě nevědomě. S dospělými lidmi totiž můžeme – na rozdíl od mnohých vrstevníků – mluvit „normálně“. Jak se spolužáci chovají k učitelům, nám (většinou) připadá příšerné. Vždyť učitelé jsou přece taky lidi! V nejhorším případě to může dospět až k tomu, že nás ostatní začnou šikanovat: nepozdraví nás na chodbě, pochechtávají se při naší sebemenší chybičce nebo nám ve školních novinách udělí titul „šplhoun roku“ a známku neoblíbenosti. Na otázku, proč se nám to děje, najdeme odpověď většinou až mnohem později, když si uvědomíme, že dobré vztahy s učiteli, podmíněné naší empatií, zkrátka z pohledu ostatních musely vypadat jako „podlézavost nejvyššího kalibru“.

Dalším nepříjemným zážitkem jsou večírky a diskotéky s hlasitou hudbou, alkoholem, nebo dokonce drogami. Na jedné straně nás doba večírků učí lépe reagovat na intenzivní podněty, učí nás jen tak se bavit, ukázat se a zjistit, že nepotřebujeme drogy, abychom mohli v transu tancovat, což má spoustu výhod. Na druhé straně nám bere mnoho sil, chceme-li držet krok s bujarou náladou ostatních. Opět se vrací otázka: Proč mi schází energie, zatímco ostatní se baví? A proč se mi líbí jiné věci než většině mých vrstevníků?

A jako houby po dešti už vyráží další téma: vztahy. Pro velmi citlivé lidi je to náročný terén. Vždy budou existovat lidé, které budeme fascinovat. Mnozí citliví lidé jsou totiž velice empatičtí a dokážou vycítit každé partnerovo přání, někdy dokonce ještě předtím, než si ho partner dokážou sám uvědomit a formulovat. Lidé mají rádi, když je někdo vnímá a chápe. Existuje však něco, co mnozí lidé rádi nemají. Velkým pochopením a hloubkou svých emocí můžeme muže nebo ženu svého srdce doslova zavalit. Zcela se noříme do světa toho druhého. A často zapomínáme sami na sebe. Ve vztazích, které oba zúčastnění berou vážně, se to pomalu usadí. Stačí komunikovat. V bouřlivých životních etapách, kdy navazujeme nezávazné vztahy a známosti, nás může sklon k intenzitě drásat a brát nám energii pro jiné podstatné věci v životě, například pro studium nebo pro práci, což jsou také důležité oblasti, jde-li o budoucnost naší existence.

Tím se dostáváme k dalšímu tématu. Znáte situace, ve kterých se s vysokou motivací pustíte do nové práce, aktivujete veškeré své schopnosti a nadchnete pro novou věc své okolí? Než nastane zlom. Najednou jste častěji nemocní a začínáte dělat chyby. Proč? Seznam možných příčin je dlouhý: rozlehlá kancelář, nemožnost určovat si samostatně přestávky, časová tíseň, způsob, jakým s vámi někdo jedná, hledání smyslu cílů a úkolů, vlastní perfekcionismus, chybějící ocenění, kolegové, kteří vás svou povahou vysilují. A za tím vším ještě cvrkot soukromého života se všemi jeho problémy.

Co se děje? Proč má za sebou tuto nebo podobnou zkušenost nejeden velmi citlivý člověk? Je to prosté: Problém vysoké citlivosti byl dlouhou dobu neznámý a nepojmenovaný. Dnes máme šanci to změnit. Fenomén zvýšené vnímavosti a silné citlivosti byl již popsán. Elaine N. Aron, zakladatelka současného výzkumu zvýšené citlivosti, vydala v devadesátých letech minulého století knihu The Highly Sensitive Person – How to Thrive When the World Overwhelms You. V německy mluvících zemích stála, pokud vím, na počátku kniha Georga Parlowa z roku 2003 Zart besaitet. Když na mě knížka s nazelenalou obálkou v knihkupectví mrkla a já se do ní začetla, změnil se mi život. Dnes vím, že stejný pocit má mnoho velmi citlivých lidí, když se o fenoménu zvýšené citlivosti poprvé dozvědí.

Setkání s existencí vysoké citlivosti je zvratem pravděpodobně pro každého.

Mnozí se okamžitě poznávají a mají pocit, že konečně chápou sami sebe. Pro ženy je to podstatně snazší než pro muže. Citliví muži? Kam to ten svět spěje? Faktem ovšem zůstává, že zastoupení velmi citlivých lidí mezi muži a ženami je rovnoměrné.

Výzkumy na téma vysoké citlivosti jsou ještě v plenkách. Ohlasy lidí se zvýšenou citlivostí ukazují, že Elaine N. Aron vykonala záslužnou práci. Lidem, kteří zjistí, že patří mezi jedince se zvýšenou citlivostí, se většinou v první chvíli velice uleví. Toto zjištění pro ně znamená: Nejsem sám! Na světě jsou ještě další lidé, kteří fungují stejně nebo podobně jako já. V další fázi se může vynořit celá řada otázek, pochybností a nepříjemných pocitů. Tak tomu bylo alespoň u mě i jiných lidí, s nimiž jsem mluvila. Najednou chceme zpracovat a pochopit spoustu věcí. U mě se poznávání vlastní citlivosti dále rozvíjelo tak, že jsem se zaměřovala na věci, které mě trápí, a chtěla jsem se od svých pocitů dozvědět, kde mě tlačí bota. Podívat se na vlastní trápení je podle názoru psychologa Eda Dienera, který se věnuje výzkumu štěstí, dobrým postupem, neboť šťastní lidé své utrpení nepotlačují, hledí na ně zpříma: „Chceme-li dojít ke štěstí, nemůžeme trápení obejít, ale musíme jím projít.“ Když to neuděláme, hrozí nám nebezpečí, že budeme za své neštěstí činit zodpovědné vždy jen vnější okolnosti.

Pro vysoce citlivé lidi je to zřejmě ještě mnohem důležitější než pro ty, kteří jsou citliví „normálně“, bez ohledu na to, jestli se jedná o zpracovávání zážitků z minulosti, nebo o konfrontaci s lidmi, kteří pro ně svou povahou nebo svým postojem představují problém. Musíme se naučit, co jsme se nikdy neučili a čemu jsme se vždy vyhýbali: řešit konflikty. I když budou konflikty pro citlivé lidi trvalým problémem, vyplatí se postavit se jim čelem a vyřešit je, neboť ještě větším problémem je konfliktům se vyhýbat. Pak dennodenně hrozí lavina konfliktů na každém kroku – a to je teprve stres!

Eleanor Roosevelt, aktivistka za lidská práva, diplomatka a manželka amerického prezidenta Franklina D. Roosevelta, to vystihla slovy: „Sílu, odvahu a důvěru získáváme každou zkušeností, která nás nutí vydržet a pohlédnout nebezpečí do tváře. Musíme zkrátka dělat věci, o nichž si myslíme, že na ně nestačíme.“

Vyrovnat se s vlastní citlivostí znamená, že se zaměříme na to, které její aspekty nás možná blokují v našem rozvoji. Až poté si můžeme vykasat rukávy a vrhnout se na své výzvy. Pak bude snazší konfrontovat se sám se sebou i s ostatními. Rozhodující je zachovat si přitom postoj: „Já jsem v pořádku, ty jsi v pořádku.“

A ještě něco je třeba na cestě k citlivé síle pochopit: „Ať uděláš, co uděláš, ať to uděláš, jak to uděláš, vždy budou existovat lidé, kteří tě budou kritizovat. Proto dělej právě to, co chceš, a buď sám sebou.“ Tato slova, pocházející z rozhovoru s Dr. Karin Uphoff, podnikatelkou a zakladatelkou sítě heartleaders, se snadno řeknou, ale hůř promění v realitu. Lidé jsou (většinou) sociální bytosti a chtějí být součástí společenství ostatních. Dokud nedokážeme pojmenovat a reflektovat podstatu své jinakosti, je pochopitelné, že se řídíme podle většiny a snažíme se s ní držet krok obvyklým způsobem, který bývá pro vysoce citlivé lidi často nevhodný. Pocity, že to nezvládneme, a situace, v nichž máme pocit, že nám ostatní ubližují, se kupí.

Ale pozor! To neznamená, že se svět točí jen kolem velmi citlivých lidí. Určitě existuje i mnoho lidí, kteří mají pocit, že jim svou svéráznou povahou ubližujeme my. Šéfové, kteří se diví, proč jsme nejdříve byli tak aktivní a měli úžasné výsledky, a najednou podáváme jednu neschopenku za druhou nebo jim na stole přistane dokonce výpověď. Lidé, kterých se dotkneme, aniž si toho všimneme. Přátelé, od nichž se beze slova odvrátíme, protože s nimi nedokážeme jít do konfliktu a protože se chceme vyhnout negativním emocím. Jsme mistři v umění vyhýbat se situacím, které by nás mohly trápit…

Jedna věc je, abyste věděli, že jste citliví. Druhým, stejně důležitým poznáním je skutečnost, že ti, kteří jsou „tvrdší“ povahy, mají „normálně“ vyvinutou citlivost. Nemůžeme od ostatních očekávat, že budou vědět, jaké je cítit více vůní, vnímat více chutí a mít intenzivnější pocity. Nezažili, jak rychle může běžný všední den vyvolat stav absolutního předráždění, ačkoli ještě před chvílí vypadalo všechno tak skvěle. Lidé s průměrnou citlivostí jsou prostě takoví, jací jsou – nejsou to žádní bezohlední pitomci ani surovci. Jen nevědí, jaké to je být citlivý, stejně jako my nevíme, jaké je jít životem s méně vyvinutým vnímáním. Být tvrdý je stejně tak v pořádku jako být citlivý.

Samozřejmě, že otevřeně přiznat svou citlivost vyžaduje velkou dávku odvahy. Ale vyplatí se to. Prvním krokem, jak prolomit střídání dobrých časů a znovu a znovu se vracejících fází, v nichž dominuje podrážděnost, stres, nebo dokonce nemoci, je vědět, že jsme (velmi) citliví. S jistou dávkou reflexe, smutku, vzteku a přáním něco změnit a špetkou životního optimismu v nás pak za několik týdnů, měsíců nebo let – podle ročníku narození a dosavadního života – dozraje báječný okamžik pocitu vlastní hodnoty. Protože život neustále přináší události, které i tu nejodolnější citlivku nutí, aby se vrátila ke starým vzorcům chování, začneme si jednou přát, abychom byli silní trvale. Pro sebe, pro své děti a partnera, pro svou práci a přátele a pro všechno ostatní, co život přináší.

Přizpůsobování a přílišná sebekritika jsou v dlouhodobém horizontu nesmysl, neboť se tím zbavujeme šance lépe rozumět sami sobě a bereme ji i těm, kdo nevědí, jaké to je být tak citlivý. Přestaňme se schovávat. Začněme se už konečně projevovat takoví, jací jsme. Nezaměřujme se však na to, co je pro nás problematické, ale soustřeďme se na své silné stránky a předvádějme je na jevišti života. Jak na to a co při tom pomáhá – na to vám chci v této knize odpovědět pomocí příběhů ze života velmi citlivých osobností. Velmi citlivých lidí, kteří se rozhodli soustředit se na to hezké, co může život citlivým lidem nabídnout.

Chci vám dodat odvahu a vzbudit ve vás chuť něco změnit. Poskytněte dobrým stránkám své zvýšené vnímavosti větší prostor. Uvědomte si své silné stránky a soustřeďte se na to, co vám dodává sílu, a to i tehdy, když vás život postaví do situace, která vás na chvíli a naprosto překvapivě z postoje plného síly katapultuje. Já mám každopádně jasno: Víra v to, že má vysoká citlivost je dobrá taková, jaká je, mi pomáhá, stejně jako odvaha hledat stále nové cesty, jak sama se sebou dobře zacházet. Se dvěma malými dětmi a na volné noze to není vždy procházka růžovou zahradou. Svých cílů dosáhnu tehdy, když jsem k sobě upřímná, když sama sebe přijímám, jaká jsem, a když dbám na to, co potřebuji, abych byla a zůstala silná.

Cílem této knihy je, abyste v ní našli informace, příběhy a podněty, které vám otevřou cestu do života silné, citlivé osobnosti. Přeji vám mnoho příjemných chvil při čtení a objevování i hodně sil a těším se na vaši zpětnou vazbu!

1. ČÁST
Základní informace o vysoké citlivosti: Jací jsou citliví lidé?

Jsem vysoce citlivý člověk?

Vysoká citlivost – co to vlastně je? Jsem vysoce citlivý? Co znamená být vysoce citlivý? Jak se s tím mám vyrovnat? Je vysoká citlivost „diagnóza“? Jak ovlivňuje vysoká citlivost náš život? Existují v mém okolí lidé, kteří jsou citlivější než ostatní? Jedna otázka za druhou – a odpověď na každou z nich má velký význam, neboť až ve chvíli, kdy se o existenci fenoménu vysoké citlivosti dozvíte, můžete zjistit, kde se vy sami a lidé ve vašem okolí na stupnici citlivosti nacházíte. Je to první krok do citlivého života plného síly, ať už bude spočívat ve vašem přístupu k sobě nebo v dobrých vzájemných vztazích s partnerem, rodinou, v práci či soukromí.

Přestože jsou výzkumy na téma vysoké citlivosti teprve nedávného data, je jasné, že vyšší vnímavost některých lidí se tak trochu týká nás všech. Chceme-li se k sobě chovat s respektem a s ohledem na možný potenciál toho druhého, potřebujeme mít povědomí o své citlivosti, a to bez ohledu na to, jestli mezi lidi se zvýšenou citlivostí patříme, nebo ne.

Nejsme všichni svým způsobem citliví?

Můžeme si vůbec dovolit být citliví ve společnosti, v níž platí, že k přežití je nutná disciplína a výkon a že nedostatečná výkonnost znamená neúspěch a sociální vyloučení? Zdá se, že odpověď je jednoznačná: citlivost do tohoto světa prostě nepatří. Nebo je to přece jen jinak? Pojďme se na toto téma podívat s lehkostí, důvěrou a z trochu jiné stránky. Lékaři míní pojmem „senzitivita“ citlivost organismu a určitých částí nervového systému na podráždění a bolest. Pod pojmem „senzitivita“ se dále ve fyziologii a psychologii vnímání rozumí smysl, který umožňuje přijímat informace z okolí pomocí receptorů v kůži, tedy hmat. Senzitivita je tedy schopnost, které nám odedávna umožňovala přežít. Bez ní by člověk jako druh již dávno vyhynul.

Rozhodně má smysl, abychom si svou citlivost zachovali a abychom si udělali čas na to, že se vcítíme sami do sebe.

Co mi ubližuje? Co mě trápí? Co způsobuje mé podráždění? Budeme-li k sobě upřímní, připustíme, že jsme všichni více či méně citliví a někteří z nás jsou prostě vysoce citliví.

Pokud patříte stejně jako já ke skupině vysoce citlivých lidí nebo jste s vysoce citlivými lidmi v kontaktu, pak nemáte jinou možnost než postavit se k tomu čelem a zabývat se tím, jak svět vnímáte, neboť čím méně své citlivosti nasloucháme, tím hlasitěji křičí. Typické projevy tohoto volání všichni známe: kontinuální stres, únava, vyčerpání, poruchy spánku, psychická onemocnění a syndrom vyhoření nestraší dlouhá léta jen v médiích, ale i v okruhu našich známých. Nebo byste mohli dokonce sami vyprávět, jaké to je, když vám tělo a duše vypoví službu? Statistiky zdravotních pojišťoven každoročně vypovídají o tom, že stále více lidí nedokáže plnit požadavky pracovního a společenského života. A týká se to nejen vysoce, ale i průměrně citlivých lidí. Je tedy na čase, abychom věnovali pozornost svým jemným, citlivým stránkám a konečně poskytli větší prostor svému zdraví.

FENOMÉN VYSOKÉ CITLIVOSTI

Dosavadní definice pocházejí od psychoterapeutky a univerzitní profesorky Elaine N. Aron, průkopnice v oblasti výzkumu vysoké citlivosti. Zjistila, že vysoce citliví lidé se narodili s nervovým systémem, který jim umožňuje vnímat a zpracovávat vnější i vnitřní podněty intenzivněji než ostatní lidé. Jedná se o výrazný a proměnlivý povahový rys, který se vyskytuje u 15 až 20 procent obyvatelstva. V zastoupení jednotlivých pohlaví není rozdíl. Podíl vysoce citlivých mužů a žen je stejný.

Jednoznačná definice z hlediska neurověd zatím neexistuje. Protože vysoká citlivost není nemoc, ale povahový rys, od lékaře ani od psychologa neuslyšíte, že by byla vysoká citlivost vaší „diagnózou“. Elaine N. Aron ostatně nebyla první, kdo se zabýval fenoménem vysoké citlivosti. Ruský vědec Ivan Pavlov prováděl pokusy se zvukovými podněty dávno před ní. Zkoumal, kdy dospějí testované osoby k hranici bolesti. I on zjistil, že u 15 až 20 procent lidí byla hranice bolesti dosažena mnohem dříve než u ostatních.

Vysoká citlivost: pojmy a definice

Vědci zatím nejsou v oblasti terminologie jednotní. Používají se pojmy vysoká citlivost, vysoká senzitivita, hypersenzitivita nebo přecitlivělost. Americká psycholožka Elaine N. Aron, zakladatelka současného výzkumu vysoké citlivosti, zavedla pojmy sensory-processing sensitivity (senzorická senzitivita zpracování) a highly sensitive person (vysoce citlivá osoba). V této knize používáme převážně pojem vysoká citlivost a také zkratku HSP (high sensitive person).

Jak moc jsem citlivý(á)?

Od roku 2008, kdy jsem se s pojmem vysoká citlivost setkala poprvé, se mnohé událo. Fenomén vysoké citlivosti je stále známější – a to je dobře. Přesto se na mě spousta lidí dívá zvědavě a s velkým otazníkem v očích, když řeknu: „Jsem vyslankyní vysoké citlivosti.“ Většinou okamžitě následuje dotaz: „Vysoká citlivost? Co to přesně je?“ Často jsou to právě citliví lidé, kteří se zvědavě ptají, protože je ta slova magicky přitahují, neboť už dlouho hledají odpovědi na různé otázky, týkající se tohoto tématu. Zajímají se však o ně stále více i lidé, kteří vysoce citliví nejsou. To je dobré znamení, protože když budou mít o sobě a o citlivosti dostatek informací pouze HSP, je to stále málo. Znalost fenoménu vysoké citlivosti má význam i pro personalisty, podnikatele, manažery, psychology, lékaře, léčitele, učitele, vychovatele, pedagogy, kouče, trenéry atd. Souvisí s respektem, orientací na silné stránky, lidskými zdroji a zdravím, což jsou oblasti, jejichž důležitost ve společnosti neustále roste.

Kdy jsem se s tématem vysoké citlivosti setkala poprvé? Dostala se mi do ruky již zmíněná kniha Georga Parlowa Zart besaitet. Když jsem se pustila do čtení, žasla jsem. Někdo tu evidentně píše o mně a nabízí mi nový pohled na sebe samu. Kniha mi poskytla odpovědi, po nichž jsem dlouho prahla. V mém životě nastal zlom. Konečně jsem našla vysvětlení pro svou „jinakost“. Ještě důležitější však bylo poznání: „Nejsem v tom sama! Je více lidí, kteří jsou stejní jako já.“ Ulevilo se mi. Patnáct až dvacet procent vysoce citlivých lidí je vážně velká menšina. Těm, kdo do ní patří, se může během okamžiku změnit svět, a to tehdy, jakmile se setkají s tématem vysoké citlivosti. „Normálně“ citlivé lidi kniha naopak velice často vůbec neosloví.

Michael Jack, prezident Sdružení pro informace a výzkum vysoké citlivosti, nazývá okamžik poznání „efektem horstva“. Člověku totiž nespadne jen kámen ze srdce, ale do pohybu se uvede celý horský masiv. Mlha se projasní, v místech, kde dosud byla jen zarostlá divočina, se začnou objevovat cestičky. Sousední hora zazáří v novém světle a začnou se měnit horské masivy za ní. Tu a tam spadne do údolí lavina. Ozve se děsivé zahřmění. Celá krajina se změní. S novou situací se objeví úleva, zvědavost…

Je to chvíle, kdy vysoce citliví objevitelé vyskočí na digitální surf a vydají se hledat nějaké testy. Touha umět sám sebe lépe zařadit je nesmírná. Má-li někdo od dětství pocit, že funguje jinak než ostatní, nese si ji v sobě už dlouho. Přeje si mít v sobě a ve vztahu k okolnímu světu už konečně jasno. Velmi užitečné mohou být takovému člověku struktury. Škatulky a kategorie nám ukazují cestu džunglí každodenních informací, pomáhají nám vyznat se v rozmanitostech života. Vysoká citlivost je jednou z těchto kategorií. Dovede mnohé vysvětlit. Všem nám jde o to, abychom někam patřili, chceme cítit, že nejsme se svou odlišností sami. Pak nás nemusí tolik zajímat, že testování v oblasti vysoké citlivosti zatím není vědecky uznáváno.

Otestuje se

Chcete vědět, jestli jste také vysoce citliví? Otestujte se. Test „Jak moc jsem citlivý(á)?“ je inspirovaný zkušenostmi a vychází z poznatků, které jsem postupem času nashromáždila. Jedná se o třicet tvrzení. Označte křížkem ta, s nimiž souhlasíte.

Označte křížkem tvrzení, která pro vás platí:

1.Intenzivně vnímám sluchem, zrakem, čichem, chutí nebo hmatem a smyslové podněty mi často vadí.

2.Nejraději pracuji samostatně a v klidu.

3.Je pro mě důležité najít si své poslání a žít v souladu s ním.

4.Uvažuji v souvislostech, komplexně a s cílem najít řešení.

5.I když se mi chce jít na večírek nebo nějakou větší akci, rychle mi začne vadit spousta podnětů a spousta lidí.

6.Jako dítě jsem měl(a) bujnou fantazii a i dnes mohu vstoupit do světa, který je pro jiné lidi nepřístupný.

7.Umím si velmi intenzivně užívat krásné, jemné a cituplné stránky života, ale velmi mi vadí hlasité zvuky, prudké světlo, silné pachy, těsné oblečení a davy lidí.

8.Když jsem podrážděný(á), nejraději odejdu na nějaké klidné místo, kde jsem sám (sama).

9.Uznání a pracovní prostředí, které je v souladu s mými hodnotami, jsou pro mě velmi důležité.

10.Mám spíše málo, ale zato velmi dobrých a blízkých přátel a rád(a) s nimi probírám věci do hloubky.

11.Často mám vybité baterky už ve chvíli, kdy se ostatní teprve dostávají do formy.

12.Silně reaguji na léky, kofein, tein, nikotin nebo alkohol.

13.Mám sklon k alergickým reakcím.

14.Vnímám, jak se cítí jiní lidé, a často se mi stává, že hranice mezi mými a jejich pocity mizí.

15.Dlouho mi trvá, než zpracuji intenzivní zážitky. Někdy se mi po určité době najednou vybaví situace, kterou si pak „dozpracovávám“.

16.Práce v open space kanceláři je pro mě utrpením, případně pro mě vůbec nepřipadá v úvahu.

17.Vyhýbám se negativním zprávám a filmům, ve kterých se zobrazuje násilí, smrt a agresivita.

18.Opravdu dobře se cítím jen v takovém zaměstnání, kde mám pocit, že má práce má smysl a mohu v ní uplatnit své silné stránky.

19.V mém životě hrají velkou roli spravedlnost, víra, smysluplnost, hodnoty a etika nebo spiritualita.

20.Moje psychika a tělo reagují na stres, nevyváženou stravu a nedostatek pohybu hůře, než pozoruji u ostatních.

21.Vadí mi neustálé podněty z médií a mnoho e-mailů.

22.Ostatní na mně oceňují diferencovaný pohled na svět nebo citlivé vnímání.

23.V nejbližších vztazích je pro mě důležitá rovnováha blízkosti a odstupu.

24.K mým silným stránkám patří empatie, intuice a kreativita.

25.Často si všimnu, že někdo říká něco jiného, než si myslí a cítí, což se v dalším pokračování vztahu nebo situace většinou potvrdí.

26.Rychle se ujímám zodpovědnosti a musím si dávat pozor, abych přijímal(a) jen úkoly nebo vyhovoval(a) jen prosbám, které stačím zvládnout.

27.Pokud lidé nejednají v souladu s mými hodnotami a očekáváními, musím si dávat pozor, abych si o nich neudělal(a) ukvapený úsudek.

28.Už od dětství považuji mnohé lidi za necitlivé nebo bezohledné.

29.V překvapivých krizových situacích neztrácím akceschopnost a dokážu se rychle ujmout vedení.

30.Někdy předem vím, co se stane, nebo na dálku vycítím, že se lidem, kteří mi jsou blízcí, děje něco nepříjemného.

Vyhodnocení

Tvrzení se vztahují ke všem aspektům vysoké citlivosti. Čím více tvrzení jste označili, tím pravděpodobněji patříte mezi 15 až 20 procent vysoce citlivých lidí, kteří kvalitativně i kvantitativně vnímají více podnětů a zpracovávají je intenzivněji než většina ostatních.

Každé z výše uvedených tvrzení se týká některé oblasti citlivosti ve vašem životě, která vás ovlivňuje. Dokonce i v případě, že jste označili jen jedno tvrzení, to může znamenat, že jste v tomto bodě vysoce citliví. Věnujte mu proto pozornost. Zamyslete se. Na co vás vaše vysoká citlivost upozorňuje? Co můžete udělat, abyste danou oblast, která je pro vás citlivá, zvládli? Uvažujte, do jaké míry je pro vás vaše vnímání v této oblasti buď přítěží, nebo darem.

Bez ohledu na to, jak a v kterých oblastech jste citliví, nemá smysl, abyste se tvářili, že nejste. Potom byste odmítali část sebe sama a zvýšila by se vaše podrážděnost a hladina stresu. Je lepší postavit se k vlastní citlivosti čelem, abyste zůstali zdraví a výkonní a abyste se sami se sebou mohli cítit dobře.

Pokud vám test ukázal, že jste vysoce citliví, doporučuje vám Sdružení pro informace a výzkum vysoké citlivosti, abyste se sami po určitou dobu pozorovali a kladli si tyto otázky: Jaký vliv má na mě zjištění, že jsem vysoce citlivý(á)? Dostavil se u mě s výsledkem testu aha efekt? Nacházím v konceptu vysoké citlivosti vysvětlení pro specifika svého života? Chci se o vysoké citlivosti dozvědět víc? Pomohl mi test a povědomí o vysoké citlivosti, abych se lépe chápal(a) a přijímal(a)? Rozhýbal se tím můj život v pozitivním smyslu? Získávám větší cit pro to, co je pro mě obtížné a v čem jsou mé silné stránky? Všimnu si nyní dříve, že mě nějaká situace přetěžuje a že potřebuji přestávku?

Vysokou citlivost dále naznačují mnohé povahové vlastnosti, které se v souvislosti s ní objevují: útlocitný, vnímavý, chápavý, dobrosrdečný, měkký, empatický, senzitivní, přecitlivělý, choulostivý, ohleduplný, jemný. Pokud jste se v některém z těchto pojmů našli, rovněž to může svědčit o vaší vysoké citlivosti.

PŘEHLED ON-LINE TESTŮ A INFORMAČNÍCH PORTÁLŮ

www.zartbesaitet.net

Test na internetové stránce Spolku pro podporu a péči o potřeby vysoce citlivých lidí pro mě společně s knihou Georga Parlowa představoval vstup do světa vysoké citlivosti. Test je podrobný a vyžaduje přesné odpovědi.

www.hochsensibel.org

Sdružení pro informace a výzkum vysoké citlivosti pod vedením Michaela Jacka poskytuje dobrý a pečlivě ověřený přehled o situaci v oblasti vysoké citlivosti v Německu.

www.hsperson.com

Anglicky psaná stránka vědkyně zabývající se HSP – Elaine N. Aron. Najdete zde i různé testy.

Ženy jsou citlivé, ale muži také

Jak jsme již zmínili, vysoká citlivost se netýká jednoho z pohlaví více než druhého. Citlivost, emocionalita a empatie jsou ovšem vlastnosti, které se v naší společnosti stále přisuzují spíše ženám. Pro ženy proto může být snazší se s vlastní vysokou citlivostí a vnímavostí vyrovnat a přijmout ji.

Ale vysoce citliví muži? Kam bychom přišli? I když obraz ideálního muže prochází v současnosti výraznými změnami a muži se stále častěji vrhají do nových rolí, je v naší společnosti v rozhodujících pozicích pořád mnoho mužů, kteří si s představou „opravdového chlapa“ spojují tvrdou práci, moc, schopnost prosadit se, výkonnost, finanční úspěch a věcnost a někdy i rezignaci na vlastní potřeby.

Cože? Že takový nejste? Slabochu! A ještě k tomu máte rodinu? To je pěkně nezodpovědné! Jenže ve skutečnosti je to trochu jinak. Většina z vás dobře ví, co dennodenně zvládnete a že nejste ani neschopní, ani nezodpovědní. „Starý“ obraz muže uplynulých desítek let s tím, co cítíte a vnímáte, prostě nijak nesouvisí. Máte jiné hodnoty a na tom není nic špatného!

Všem (vysoce citlivým) mužům říkám: Přijměte své vnímání, pocity a svoji citlivou, jinou mužskost. Ekonomika hledá nová řešení, a to nejen v oblasti úprav pracovní doby a nutné přítomnosti na pracovišti. Hledají se stále flexibilnější přístupy. Podnikání potřebuje v dnešní době vizionáře, lidi s citem, „zjemňovače“ a „dolaďovače“. Je vhodná doba k tomu, aby se etablovaly nové hodnoty a abychom skoncovali se snažením „výše, rychleji, lépe, levněji“ a s bludy, že trvalý růst je řešením problémů lidstva – dřív, než bude pozdě. Je vhodná doba pro nový začátek. Pro všechny. I pro ženy.

I ženy se totiž musí nejdříve zbavit vůči mužům postoje, který očekává, že „chlapi nepláčou“. (Především vysoce citlivá) žena nechce žádného rváčského macha, který ví všechno nejlíp a nebere ji a její projekty, nápady a cit pro to, co svět právě potřebuje, vážně. Ženy jsou ochotné převzít větší zodpovědnost a chtějí se profesně rozvíjet. Ale nejpozději v okamžiku, kdy přijdou děti, jsou odkázané na pomoc ostatních a pevné kontakty. Ať už se zapojí partner nebo nám pomáhají rodiče, přátelé či sousedi, bez podpory druhých by to pro nás bylo enormně namáhavé. Máte-li vysoce citlivé děti, pak velmi dobře víte, jak může být těžké najít vhodné předškolní zařízení či hlídání. A většina rodičů vysoce citlivých dětí by mohla vyprávět, jak je pro jejich děti důležitá rodina, pocit bezpečí, klid a fyzická blízkost. Když je to nutné, zvládnou děti pobyt v cizí péči i deset hodin denně. Ano, spojit kariéru s dětmi je možné. Přesto se znovu a znovu objevuje otázka, zda a do jaké míry je to pro všechny dobré. Pro mnoho žen je skloubit děti a kariéru (nebo prostě jen „práci“) těžší, než jsou si ochotné přiznat. Pro vysoce citlivé ženy to platí dvojnásob. Za šest měsíců přestat ze dne na den kojit, vrátit se zpátky do open space kanceláře a pravděpodobně rovněž vysoce citlivé děti jen tak strčit do jeslí? Vysoce citlivé ženy s vysoce citlivými dětmi, které něco takového trvale úspěšně a při zachování fyzického i psychického zdraví zvládají, budou pravděpodobně vzácnou výjimkou. Ať už jste vysoce citliví, nebo ne, nakonec je vždy třeba individuální řešení. Každá rodina je jiná a každá životní etapa je jiná. Vydejme se hledat flexibilní řešení a ponechme si svobodu přehodnocovat a měnit svá rozhodnutí a cesty podle konkrétní situace – bez ohledu na to, jestli se na nás sousedé dívají divně nebo jestli si příbuzenstvo myslí, že ví mnohem lépe než my, co je pro nás dobré.

Muži a ženy si právě nově definují své role. A to je zejména pro vysoce citlivé muže ohromná šance. Všichni, s nimiž jsem mluvila, žijí od dětství v nesouladu očekávání, která na ně klade rodina a společnost, a své citlivé povahy. Každý si našel svou vlastní cestu, jak se vyrovnat s mužskými tahanicemi o moc a více či méně úspěšně je zvládat. Je to každodenní boj. Boj, který právě „měkkým“ chlapům dodal velkou vnitřní sílu. A tu nyní mohou rozvíjet bez tlaku na výkon v práci, v posteli a ve vztazích.

Vlastnosti vysoce citlivých lidí

Co to přesně znamená být vysoce citlivý? Jakými vlastnostmi se vysoce citliví lidé vyznačují? Vzhledem k tomu, že vysoká citlivost je zkoumána relativně krátkou dobu, existuje zatím málo jednoznačných psychologických definic a z vědeckého hlediska není ještě zcela jasné, které vlastnosti a způsoby chování patří k vysoké citlivosti a které jsou na ní nezávislé. Například empatie není vlastní pouze vysoce citlivým lidem, můžeme ale pozorovat, že právě ona je u mnoha vysoce citlivých lidí silně vyvinutá.

Brigitte Küster, vedoucí Institutu pro vysokou citlivost ve Švýcarsku, uvádí tři výrazná rozlišovací kritéria, která jsou vlastní všem HSP:

•omezená zóna, v níž se cítí komfortně;

•rychle dojde k předráždění, případně nadměrné stimulaci;

•podněty a informace dlouho doznívají.

Aby se vysoce citliví lidé cítili dobře, musí být splněno podstatně více podmínek než u lidí, kteří vysoce citliví nejsou. V nedostatku podnětů číhá nuda, ale když se HSP ponoří do normálního života, hrozí jim předráždění.

Být v životě silný navzdory vlastní citlivosti je přáním mnoha vysoce citlivých lidí, kteří své intenzivní vnímání znovu a znovu považují za přítěž. Čím lépe HSP vědí, jak fungují, tím lépe mohou rozumět samy sobě i ostatním. A frustrace, způsobená zostřeným vnímáním, se může proměnit v příjemný život.

Vlastnosti spojené s vysokou citlivosti nám na jedné straně přinášejí něco dobrého, na druhé straně ale vyvolávají stres.

Chybí-li nám podmínky pro reflexi naší specifické situace, zbude většinou jen pasivní frustrace. Představte si, že se právě vracíte z krásného koncertu klasické hudby a nastoupíte do metra nebo do tramvaje, kde provokuje skupinka opilé mládeže. Ze sluchátek spolucestujícího duní basy. A žena, jejíž křiklavé oblečení vás nutí odvracet pohled, telefonuje s kamarádkou tak hlasitě, že se dozvídáte intimní detaily z jejího života, jichž byste raději byli ušetřeni. Pocit naplnění z koncertu do pěti minut vyprchá. Narůstá ve vás stres. Kdybychom věděli, co je naším problémem, jeli bychom při podobných příležitostech raději autem, i když je to neekologické, což pro citlivé lidi často hraje velkou roli. Ale v tomto případě může být vhodnější zaměřit se na sebe a na to, abychom se cítili dobře.

Lidé s bystrými smysly

Prostřednictvím smyslových orgánů vnímáme svět kolem sebe. Jsou jimi zrak, sluch, čich, chuť, hmat a šestý smysl – všechny nám společně mohou udělat ze života bujarou oslavu smyslů, která se nás hluboce dotkne a nechá našimi buňkami proudit příjemný pocit štěstí.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Citlivost jako výhoda.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.