Joshua Dalzelle v nakladatelství

FANTOM Print

Černá flotila

Válečná loď

Volání do zbraně

Protiúder *

* Připravujeme, český název se může ještě změnit

JOSHUA DALZELLE

VOLÁNÍ
DO ZBRANĚ

ČERNÁ FLOTILA II.

FANTOM Print
2016

Copyright © 2015 Joshua Dalzelle

Translation © Jakub Mařík

Cover © Adam Burn

ISBN 978-80-7398-860-9 (ePub)

ISBN 978-80-7398-861-6 (mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

PROLOG

Mys Canaveral, Florida, rok 2054

Tisková místnost byla plná korespondentů z každé hlavní zpravodajské agentury planety, kteří se navzájem bezohledně překřikovali a tlačili dopředu. Stevena v takových chvílích napadalo, že by si Cujo Corporation měla pro světový tisk postavit větší a luxusnější sál. Přestože disponovala značným jměním i vlivem ve většině vlád, s ohledem na astronomické náklady, které společnost utopila při zajišťovacích operacích, by se jim trocha dobré publicity hodila.

„Tak co myslíš, opravdu dneska k něčemu dojde?“ zeptal se hlas vedle něj. Steven poznal atraktivní hlasatelku odpoledních zpráv jednoho z bezpočtu placených zpravodajských kanálů, jen si nedokázal vzpomenout, který z nich to je.

„Těžko říct,“ pokrčil rameny. „Myslím, že jestli to znovu zruší, lidé začnou ztrácet zájem.“

Podrážděně se na něj podívala a vmáčkla si sluchátko hlouběji do ucha. Zjevně nemluvila na něj.

Steven znovu pokrčil rameny a pokračoval v ražení cesty co nejblíž k vyvýšenému pódiu. Coby reportér na volné noze, který se snažil poskytovat materiál co největšímu množství webových stránek, se nacházel na rychle se potápějící lodi, protože veřejnost požadovala stále interaktivnější zprávy. Když měl cynickou náladu a trochu vypito, musel uznat, že profesionální žurnalisté jsou vymírajícím druhem. Na jejich místo se tlačily krásné uvaděčky, které jen představovaly klipy od PR firem.

Steven se tlačil a proplétal mezi lidmi, dokud tři řady od pódia už nemohl dál. Poplácal se po kalhotách, aby se ujistil, že má v kapse na pravém stehně kameru a na levém zálohu. Vzhledem k pódiu stál v úhlu, který mu nabízel pohled za oponu, kde si skupinka lidí v drahých oblecích připíjela šampaňským.

V dálce vpravo na svých rampách stály dva obrovské startovací moduly, syčely, jak se z nich odpařovalo palivo. Tohle divadlo viděl už dvakrát. Dokud raketa z Mysu Canaveral neodstartuje, neuvěří, že mise opravdu začala. Jeho myšlenky přerušilo ticho, které se náhle v tiskové místnosti rozhostilo.

Na pódium sebevědomě vyšel malý Japonec v módním modrém obleku. Diači Katsu, hlavní operační důstojník největší letecké korporace na planetě – mnohonárodnostního konglomerátu, v jehož čele stál industriální komplex Spojených Států a znovuzrozená průmyslová velmoc Japonsko. Pokud něco létalo, střílelo, vybuchovalo nebo plulo vesmírem, Cujo Corporation s tím určitě měla něco společného.

„Mí přátelé,“ začal Diači bezvadnou angličtinou. Nepatrný přízvuk odkazoval spíš na jeho studium v Ivy League, než na jeho rodiště. „Dnes je bezesporu velký den.“ Široce se usmál, viditelně si vychutnával chvíli, kterou si v hlavě musel přehrávat už tisíckrát.

„Na tento den jsme se připravovali patnáct let. Když jsme tehdy na povrchu Europy objevili opuštěnou loď z hvězd, nebyla břemenem průzkumné výpravy zatížena vláda a těžkého úkolu se ujalo Cujo Corporation. My jsme místo ztroskotání prozkoumali a také jsme vyvinuli přístroje, které nám tento drahocenný artefakt umožnily vyzvednout.“

„Jsem si jistý, že exklusivní práva na získané technologie s tím nijak nesouvisely,“ odfrkl si jeden z reportérů.

Steven musel uznat, že na tom něco je. Když mimozemskou loď objevili, Cujo u hlavních světových velmocí využilo svůj značný vliv a zajistilo si povolení k záchranným pracím. Trvalo celé roky, než vyvinuli technologii nezbytnou k přesunu armády robotů, kteří na Europě ztroskotanou loď vyřezali z ledu, dopravili zpátky a zaparkovali na orbitě Měsíce.

Potom už mohli vědci z Cujo relativně snadno začít s reverzním inženýrstvím technologií, které na lodi objevili. Po posádce kupodivu nenašli jedinou stopu. Lodní interiér neposkytl žádné přesnější informace o jejich podobě, jen se zdálo, že budou o trochu menší než průměrný člověk.

„To plavidlo si mnoho svých tajemství žárlivě střeží,“ pokračoval Diači. „Kdo ho poslal? Proč sem přiletěli? Jak dlouho na tom ledovém měsíci bylo? Ale přestože odpovědi na tyto otázky stále hledáme, nikdo nemůže popřít neskutečný pokrok, kterého jsme dosáhli při úpravě jejich technologií pro lidské potřeby. A nejdůležitějším průlomem bylo zkonstruování funkčního prototypu pohonu, který potvrdí, že je možné cestovat nadsvětelnou rychlostí.

Právě kvůli němu jsme se tu dnes všichni sešli. Na odpalovacích rampách po mé levici se nachází dvanáct členů celkem osmačtyřicetičlenné posádky Carla Sagana, který právě obíhá na orbitě nad námi a chystá se na první výpravu lidstva za hranice naší sluneční soustavy. Tito stateční muži a ženy poletí naší první mezihvězdnou lodí k Proximě Centauri. Tato hvězda je od nás vzdálená více jak čtyři světelné roky, ale díky transstelárnímu nadsvětelnému pohonu Cujo, zkráceně T-pohonu, cesta potrvá jen patnáct měsíců.“

Cujo Corporation se urputně snažila, aby ten termín přes média dostala do slovníku, ale vedla předem prohranou bitvu s všeobecně zažitým warpovým pohonem.

„Ale nemohu tu mluvit jen já.“ Diači předvedl skromný výraz, který si musel nacvičovat před zrcadlem. „Poslechněme si skutečné hrdiny, než se vypraví na svou misi. Plukovníku, slyšíme se?“

Obrovská obrazovka za Diačim vyměnila záběr na dvě rakety za neuvěřitelně pohlednou tvář muže kousek před čtyřicítkou.

„A tady přichází podělanej Kapitán Amerika,“ uchechtl se cynik vedle Stevena.

„Slyšíme vás jasně a zřetelně, pane Katsu,“ odpověděl muž. „Zdravím Ameriku i celý svět. Tady je plukovník Robert Blake z letectva Spojených států amerických a mluvím k vám z kabiny posádky rakety Titan VII. Právě sedíme na odpalovací rampě a čekáme na náš odvoz na Carla Sagana. Já i celá posádka bychom vám chtěli říct, jak moc velkou je pro nás ctí, že jste vybrali zrovna nás, abychom na této důležité misi učinili další skok ve jménu celého lidstva. Příští dva roky budeme na vás všechny myslet, až překročíme další hranici lidského pokroku. Plukovník Blake a posádka Carla Sagana se s vámi prozatím loučí. Dá-li Bůh, brzy si promluvíme znovu.“

Když se obrazovka vrátila k odpalovacím rampám, Steven po plukovníkově teatrálním projevu málem obrátil oči v sloup. Navíc mu připadal trochu ukvapený, protože než se na Carla Sagana dostane kompletní posádka a všechny zásoby, dvanáct raket poletí ještě šestkrát. Přidejte k tomu další tři týdny plánovaných testů a první pozemská mezihvězdná loď neodletí ještě další dva měsíce.

„Zahajte odpočet!“ zavelel Diači, když se vrátil na pódium.

Přestože nepochybně šlo o pečlivě připravenou událost, trvalo dalších deset sekund, než hodiny na pódiu, synchronizované s hlavními hodinami mise v kontrolní místnosti na opačné straně komplexu, začaly odpočítávat. Diači jen tiše stál, když k davu dolehl rachot mocných motorů. Zážeh trysek, jak se raketa oddělila od rampy a burácela vstříc k obloze, byl vidět dřív, než se přes ně ohlušující zvuk přehnal. Steven se s filmováním dvou teček uhánějících do vesmíru nezdržoval, k reportáži prostě přidá odkaz na mnohem kvalitnější oficiální video.

„Zajímalo by mě, co tam najdou,“ poznamenal cynik.

„Když budeme mít štěstí, tak nic.“

Steven se otočil a tlačil se davem zpátky k východu v naději, že se dostane do auta dřív, než se na parkoviště vyhrnou i všichni ostatní.

KAPITOLA 1

Rok 2427

„Kapitáne, v soustavě se objevily další cíle. Celkem čtyři, stejný typ jako ostatní.“

„Sledujte je a přes Linku upozorněte zbylé lodě,“ rozkázal kapitán Lee a snažil se, aby do jeho hlasu nepronikla beznaděj.

Edward Lee byl velícím důstojníkem TCS Brooklands, těžkého raketového křižníku Sedmé flotily. Jeho loď svou zásobu pětašedesáti jaderných střel už vychrlila, zničila jednatřicet cílů a další tři vyřadila a teď letěla podél hranic bojiště. Svým výkonným radarem sledovali cíle a posílali aktualizace zbývajícím terranským plavidlům, která se účastnila druhé bitvy o Siʼan.

Brooklands do soustavy vletěl spolu se dvěma kompletními bojovými skupinami Třetí flotily. Lodě sem stáhli z několika různých částí Asijské unie, ale i tak jejich síly na odražení vetřelců nestačily. Z dvanácti plavidel, která malou flotilu tvořila, zůstala bojeschopná jen tři. Dvě byla ochromená, ale s přeživšími na palubách, a ze zbývajících sedmi se stala jen rozpínající se pole trosek. Ze sedmadvaceti mimozemských konstruktů bránících Si’an jich přežilo devatenáct, což zahrnovalo i právě přilétající posily.

Mimozemské konstrukty, které jejich lidští protivníci stále nazývali „lodě“, byly titěrné v porovnání s obludným nezadržitelným obrem, který rozpoutal peklo ve čtyřech soustavách a dvě zcela zbavil života. Co jim však chybělo na velikosti, si vynahrazovaly odolností a houževnatostí.

Od prvního osudového setkání už uběhly čtyři roky. Několik let docházelo jen k minimu akcí, ale v poslední době se válka začala rozehřívat a menší nepřátelské lodě lidskou Flotilu v pohraničí rychle decimovaly.

„Připravte komunikační dron,“ nařídil Lee. „Nahrajte všechna data z flotily a okamžitě ho pošlete na Haven. Nastavte protokol náhodného skoku Alfa.“

„Rozkaz, pane,“ potvrdil operační. „Nahrávám data a nastavuji protokol Alfa.“

Ani po čtyřech letech toho terranští vědci o mimozemšťanech, které veřejnost s divokou představivostí pokřtila na Fágy, a jejich schopnostech moc nevěděli. Všechny lodě a komunikační drony se proto na a z fronty nesměly vracet přímou cestou, obzvláště pokud šlo o lety na Haven.

„Dron vypuštěn.“

„Nemyslíte si, že bychom se měli ke skokovému bodu přesunout i my?“ zašeptal Leeovi jeho výkonný důstojník. Lee se o odletu z boje nechtěl bavit a tak jen zavrtěl hlavou.

S vypálenými raketami toho moc nezmohli, protože Brooklands žádné další zbraně neměl. Byl čistě strategickou lodí, která měla jen skočit na okraj soustavy, odpálit všechny rakety a zmizet dřív, než někdo zaměří světlo z jejich prvního skoku.

Dalším důvodem, proč se Lee do rozhovoru s výkonným důstojníkem nechtěl pouštět, byly obavy, že by mohl souhlasit s opuštěním lodí Třetí flotily, které stále bojovaly s nepřítelem. Přestože se to kvůli posádce snažil skrývat, byl k smrti vyděšený. Tohle byl jeho první střet s Fágy. Vlastně to byla první bojová zkušenost v jeho šestatřicetileté kariéře. Snažil se vyzařovat klid, ale hrdlo měl vyprahlé jako pouštní písek a srdce mu zběsile bušilo v hrudi. Nikdo by ho ani nenapadlo, že je vůbec možné, aby se tak moc bál.

„Tchaj-pej hlásí ztrátu dvou hlavních motorů,“ přerušil Leeovy myšlenky komunikační důstojník. „Pokouší se opustit bojiště se dvěmi, co jim zbyly.“

„Nikdy to nezvládne,“ zaklel polohlasně Lee, zatímco na hlavní obrazovce sledoval aktuální kurzy jednotlivých lodí. Fágové na poškozené lodě obvykle provedli hromadný nálet a zničili je dřív, než mohly uniknout. Plavidla Fágů díky nereaktivnímu pohonu dokázala zmrzačené lodě dostihnout, zničit a vrátit se do boje dřív, než mohli jejich lidští protivníci jen pomyslel na úpravu formace nebo změnu taktiky.

„Fágské lodě Tchaj-pej ignorují,“ ohlásil operační. „To odporuje taktice, kterou jsme u nich pozorovali u předchozích střetů.“

„To ano.“ Lee zíral na pohybující se tečky a dobře si uvědomoval, že data před nimi jsou kvůli jejich vzdálenosti téměř dvě hodiny stará. Ve skutečnosti nedávalo smysl nic, co zbývající Fágové dělali. Mimozemšťané číhali u Si’anu a vrhli se na flotilu jako smečka divokých psů, koordinovaná a smrtící síla. Teď však jejich lodě působily zmateně a nedařilo se jim efektivně rozdělil palbu mezi přeživší plavidla Třetí flotily.

Brooklands se nacházel na orbitě čtvrté planety soustavy a jeho oběhová rychlost byla tak malá, že mohl svým výkonným zaměřovacím radarem dál sledovat bitvu u Si’anu. Jednotky Fágů změnily své chování a taktiku opravdu drasticky a Lee měl pocit, že se dívá na něco nesmírně důležitého. Chystal se vydat rozkaz, aby křižník přešel na nový kurz, zatímco se v něm svářela jeho oddanost Konfederaci a zodpovědnost za jeho loď a posádku, ale pak náhle ztuhl. Co mi tu uniká? Proč Fágové mění taktiku uprostřed jasně vyhrané bitvy?

„Kromě Tchaj-pej, které lodě zůstaly bojeschopné?“ zeptal se Lee.

„Če-ťiang a Dao,“ odpověděl operační. „Dao je stále plně provozuschopná.“

Lee se lehce zamračil. Dao byla s přehledem nejsilnější loď v soustavě, jedna z mála skutečných bitevních lodí Třetí flotily. Pokud byla stále plně funkční, znamenalo to, že se její kapitán do boje přímo nezapojil a výprask za něj dostaly menší a hůře obrněné lodě. Bude si muset projít záznamy ze senzorů, aby to věděl jistě, ale vypadalo to, že kapitán Třetí flotily se držel s jejich nejsilnější lodí zpátky a obětoval kvůli tomu dvě třetiny svých plavidel. Pokud se to potvrdí, na schopnost Hvězdné flotily odolat nepříteli, který takové zábrany neměl, to nevrhlo nejlepší světlo.

„Komunikační, pošlete zprávu Dao a vyžádejte si hlášení o stavu lodi včetně množství použité munice,“ řekl Lee. „Navigační, začněte aktivně upravovat naši současnou pozici směrem k nejbližšímu skokovému bodu. Ujistěte se, že kormidelník dostává pravidelné aktualizace.“

„Rozkaz, pane,“ potvrdil specialista u navigační konzole.

„Pane, Dao hlásí nulové škody,“ odpověděl o devadesát minut později komunikační důstojník. „Stav munice i přes opakované žádosti nepřiložili.“

„Děkuji.“ Lee si povzdechl. „To mi řeklo vše, co jsem potřeboval vědět.“

„A to je, pane?“ zeptal se výkonný.

„Kapitán Dao předstírá boj, ale nemá v nejmenším úmyslu dostat svou loď do pozice, kde by je mohl napadnout jeden z těch rojů.“

„Pane!“ vykřikl operační. „Nové kontakty! V soustavě se právě objevilo dvaapadesát cílů. Podle prvotního zaměření to jsou lodě Fágů.“

„Signalizujte ústup,“ rozhodl Lee. Krátce se zastyděl kvůli úlevě, kterou v něm rozkaz ke stažení z boje vyvolal, ale rychle ho to přešlo, protože se do terranského prostoru vracel bez jediného mrtvého. „Sledujte Če-ťiang a Dao a zjistěme mi, zda se Tchaj-pej dokáže vlastními silami dostat ke skokovému bodu.“

„Kapitáne, podívejte!“ Výkonný ukázal na hlavní obrazovku.

Fágové znovu útočili promyšleně a soudržně. Všechny jejich zbývající lodě uháněly za Dao a ostřelovaly ji řízenými plazmovými zbraněmi. Obrovská bitevní loď na termálních senzorech Brooklands zaplála, jak její motory ve snaze uniknout přešly na plný tah.

„Dao dostává zabrat,“ řekl operační důstojník. „Palbu prakticky neopětuje. Obranné zbraně podle všeho pracují v automatickém módu. Motory stále běží na plný výkon.“

„Kapitán Čchen zpanikařil,“ zabručel sám pro sebe Lee.

Kapitána Dao znal jen podle jeho pověsti, ale stačilo to, aby pochopil, že Čchen svou pozici nezískal díky schopnosti velet bitevní lodi, ale spíš díky rodinným konexím v Asijské unii. Pýcha Třetí flotily se pokoušela uniknout z oblasti, zatímco Fágové na nebránící se loď pořádali nálety, byli jako hejno sršňů pronásledující neohrabané dobytče.

„Vypadá to, že se do pronásledování Dao zapojily i jejich posily,“ hlásil operační. „Nás víceméně dál ignorují.“

„Předpokládám, že vědí, že jsme tou nejneškodnější lodí v systému,“ řekl Lee, ale spíš se jen nahlas zamyslel, než by svému operačnímu důstojníkovi odpovídal. „Všechny dalekonosné zbraně jsme vypotřebovali a máme jen lehké pancéřování. Nebýt vyzařování našich radarů, byli bychom pro ně jen o trochu víc než ocelový asteroid. Buď to, nebo jsou jejich senzory stejně omezené jako naše a zatím nás nezaměřili.“

Když se kapitán Čchen rozhodl pro bezhlavý útěk, místo aby si ústup vybojoval, zpečetil tím osud Dao. Personál na můstku Brooklands sledoval, jak fágské lodě opakovanými nálety zničily záďové zbraně a poškodily motory, což vedlo k prudkému zpomalení. Ztráta tahu umožnila, aby soupeře dohnaly i nové fágské lodě. Jedinou světlou stránkou příšerné scény bylo, že Tchaj-pej a Če-ťiang ze systému unikaly zdánlivě nepostřehnuty, co nejrychleji odlétaly na široké obloukové trajektorii.

Následovalo příšerných šest hodin, kdy se bitevní loď pokoušela svým mučitelům uniknout a posádka Brooklands tomu mohla jen bezmocně přihlížet. Když se přední okraj formace fágských posil k Dao přiblížil na dostřel, optické senzory Brooklands oslepil obrovský záblesk, ale tragický příběh za ně odvyprávěl radar.

Dao dostala kritický zásah a explodovala s takovou silou, že s sebou vzala i patnáct útočníků. Když znovu naskočila optika, termální skenery ukazovaly loď rozlomenou na čtyři větší kusy, spolu s mračnem menších trosek pokračovaly na stejném kursu, na kterém bitevní loď opouštěla soustavu Si’an.

„Do prdele!“ zaklel Lee tak hlasitě, až sebou všichni na můstku trhli.

Ztráta Dao lidstvo ve válce značně oslabí, protože mocné bitevní lodě byly v současné sestavě Flotily vzácností. Lee litoval ztracených životů a zároveň zuřil, že někoho tak neschopného jako Čchena na pozici velícího důstojníka nesmírně důležitého plavidla už dávno někdo nenahradil.

„Majáky únikových modulů?“

„Negativní, pane,“ odpověděl operační. „Z Dao nepřijímáme vůbec nic.“

Lee se přinutil uklidnit. „Kormidelníku, začněte zrychlovat na našem únikovém vektoru. Přímo vpřed, dvoutřetinový tah. Nechceme k sobě zbytečně přitahovat pozornost. Na skokovou rychlost přejdeme až před skokovým bodem.“

„Dvoutřetinový tah, rozkaz.“

„Operační, sleduje všechny nepřátelské kontakty v okolí Si’anu.“ Lee sledoval Fágy, jak se rojí kolem vraku Dao a táhnou větší kusy zpátky k planetě. „Jestli začnou čmuchat naším směrem, chci to hned vědět.“

„Rozkaz, pane.“

Trvalo další čtyři hodiny vytrvalého zrychlování, než Lee začal věřit, že by se od Si’anu mohli dostat živí. A o dalších deset minut později ho operační důstojník o jeho optimismus připravil.

„Formace Fágů se rozděluje,“ oznámil operační. „Deset pokračuje v tlačení trosek Dao k Si’anu. Zbytek se rozdělil na dvě části – jedna sleduje Tchaj-pej a Če-ťiang a druhá zrychluje přímo na nás.“

„Kormidelníku, plný tah,“ rozkázal Lee, oči přilepené k aktualizovaným údajům. Fágské lodě to vytáhly na 300 G, ale Brooklands měl téměř nepřekonatelný náskok. Ke skokovému bodu doletí dlouho předtím, než se nepřítel dostane na dostřel.

„Plný tah, rozkaz,“ potvrdil kormidelník.

„Aktualizuji náš kurz ke skokovému bodu,“ informoval ho navigátor.

Lee jen přikývl a sledoval hodiny na hlavní obrazovce. Ty po úpravě ukazovaly, za jak dlouho budou moci skočit do warpu, za jak dlouho se nepřítel dostane na dostřel a celkové trvání mise.

Když Brooklands stavěli, rychlost mezi hlavní priority nepatřila. Raketový křižník se během bitvy nikdy neměl pouštět hlouběji do systému, nebo rychle ustupovat. Počítalo se s tím, že si udrží vysokou rychlost po opuštění warpu, odpálí střely a skočí pryč. Kvůli tomu jejich pohon nepatřil k nejvýkonnějším a Fágové měli vzhledem ke zrychlení, které malí útočníci předvedli v předchozích střetech, nepatrnou šanci je dohnat. Zatím se však zdálo, že se spokojí s jejich vyhnáním ze soustavy.

„Nové kontakty!“ ozval se varovný hlas operačního důstojníka. „Na druhé straně systému a blíž k nám.“

„Identifikujte je!“ Lee to prakticky zakřičel.

Si’an se nacházel v pohraničí a vedla jím jasně daná frontová linie, kdy fágští narušitele přilétali ze vzdálenější strany systému a terranští obránci obvykle opouštěli warp na třech dostupných vektorech na druhé straně. Lee však nemohl zavrhnout možnost, že se záhadný nepřítel dostal za Si’an, použil terranskou trasu a právě se jim pokouší odříznout ústupovou cestu.

„Konfederační lodě!“ oznámil nadšeně operační důstojník. „Přicházejí data z transpondérů… Černá flotila, Devátá eskadra. Celkem pět lodí, samé torpédoborce třídy Starwolf. Vedoucí loď je Áres, pane!“

„Díky Bohu,“ oddechl si Lee. „Pošlete Áreovi všechna naše bitevní data a vyřiďte kapitánu Wolfovi, že jeho načasování nemohlo být lepší.“

„Přijímáme datový paket z Brooklands, kapitáne,“ oznámila poručík Davisová. „Vypadá to jako neupravený souhrn všech jejich senzorových záznamů.“

„Uložte to, poručíku,“ pověděl svému operačnímu důstojníkovi kapitán Jackson Wolfe. „Teď nemáme čas to analyzovat. Taktický, na co se díváme?“

„Máme tu devětadvacet nepřátel pronásledujících Brooklands,“ odpověděl komandér-poručík Barrett. „Stále čekám, až počítač zanalyzuje zbytek systému, ale od ostatních lodí Flotily jsme přes Linku dostali předběžná data.“

Sdílené datové spojení, přezdívané Linka, bylo relativně jednoduché vylepšení, které se však při všech střetnutích víc než vyplatilo. V podstatě každá loď v oblasti vysílala svou senzorovou telemetrii, která mohla být zachycena dalším plavidlem a přeposlána zbytku Flotily. U jednotlivých lodí to eliminovalo nutnost čekat dvojnásobně dlouhou dobu, než se jim na dlouhé vzdálenosti vrátí odezva z jejich vlastních radarů.

„Komunikační, informujte Ikara a Atlase, ať upraví kurz a zrychlí směrem k Brooklands,“ rozkázal Jackson. „Povězte jim, že mají napadnout a zničit všech devětadvacet cílů.“

„Rozkaz, pane.“

„Artemis a Hyperion se oddělí a budou pronásledovat formaci, která sleduje zbytky Třetí flotily,“ pokračoval Jackson. „Navigační, vypočtěte mi nejlepší kurz k Si’anu. Chci ty lodě dostihnout dřív, než shodí zbytky Dao z orbity.“

„Co když Si’an brání víc než těch deset lodí?“ zeptala se Wolfa jeho výkonná důstojnice.

„Tak se o ně postaráme, komandére Wrightová,“ odvětil Wolfe. „Větší starosti mi dělá, proč se na Si’anu pokouší vybudovat další předmostí. Co je na něm tak zvláštního? Tu planetu už obrali dohola.“

„Operační, připravte dron pro atmosférický let,“ rozkázala Celesta. „Do letového plánu nastavte skenování povrchu z velké výšky, všechny dostupné senzory.“

„Ano, madam.“ Poručík Davisová poklepala na svá sluchátka a přeposlala rozkaz do leteckých operací.

Jackson se nepatrně usmál nad tím, jak výkonná důstojnice správně odhadla jeho další rozkaz. Když se situace po prvním útoku Fágů trochu zklidnila, Jackson tlačil na CENTCOM, aby Celesta Wrightová dostala velení nad vlastní lodí. Ona to však překvapivě odmítla a požádala, aby mohla zůstat jeho výkonnou důstojnicí. Argumentovala tvrzením, že jí zničení Modrého kabátu otevřelo oči a ukázalo jí, že na kapitánskou funkci ještě není připravena. Jackson s jejím sebehodnocením absolutně nesouhlasil, ale byl rád, že v jeho posádce zůstává. A pokud se opravdu necítí připravená, negativně by to ovlivnilo její velení.

„Navigátore! Kde je můj kurz?“ zeptal se Jackson.

„Už ho posílám, pane!“ vyhrkl mladý specialista druhé třídy u navigační stanice. Naneštěstí stále nedokázal překonat svou nervozitu, že slouží na můstku Área. Soudě podle pohledu, který Celesta na nešťastného lodníka vrhla, to bude jeho poslední služba u navigační stanice.

„Tak se do toho pustíme!“ povzbudil je Jackson. „V systému je minimálně sedmdesát fágských plavidel a v dosahu žádná konfederační loď, která by nám s nimi pomohla.“

Když specialista dokončil výpočty, na hlavní obrazovce se objevily tři možné kurzy k Si’anu. Třída Starwolf byla mnohem schopnější než její předchůdce Raptor a na navigaci to bylo vidět. Každý z kurzů pracoval s rychlostním profilem mnohem agresivnějším, než by kdy Modrý kabát zvládl, a z jejich současné pozice je na orbitu Si’anu dostane za něco málo přes čtyřiadvacet hodin.

Jackson se nad každou možností pár sekund zamyslel. „Kormidelníku, nastavte kurz… Charlie. Plným tahem vpřed.“

„Plný tah, rozkaz.“

„Nesnáším, když rozdělujete eskadru,“ poznamenala z křesla po Jacksonově pravici tiše Celesta. „I s Linkou budeme na aktualizace z ostatních lodí čekat celé hodiny.“

„Tentokrát nemáme na vybranou,“ odvětil Jackson. „Musíme ochránit Brooklands a bojové skupiny z Třetí flotily jsou zdecimované. Když zachráníme alespoň ty dvě lodi, možná to nebude úplná prohra.“

„To všechno kvůli planetě, která už neudrží lidský život.“ Celesta vypadala, jako by v duchu obracela oči v sloup.

„Ale také kvůli soustavě, kde se nachází strategický skokový bod do dalších tří terranských systémů,“ připomněl jí Jackson. „Sice netušíme, jak Fágové navigují, ale nepochybně by jim udělalo velkou radost, kdyby proti nám mohli použít naše warpové trasy.“

„Tohle je třetí nájezd za posledních šest měsíců. Myslíte, že konečně zahájili hlavní ofenzivu?“

„Upřímně doufám, že ne,“ řekl Jackson. „V posledních letech jsme nepostupovali ani zdaleka tak rychle, jak jsem doufal. Na přímý střet s takovým nepřítelem prostě nejsme připravení.“

„O tom se s vámi hádat nebudu,“ povzdechla si. „Standardní rozpis služeb stále platí?“

„Ano.“ Jackson zkontroloval hodiny mise a porovnal je s těmi lodními. „Zrušte bojovou pohotovost, k oběma hlavním bitvám se ani nepřiblížíme. První hlídka se tak vrátí do služby čtyři hodiny před zahájením brzdného manévru před vstupem na orbitu Si’anu. To také znamená, že chci, abyste si druhou hlídku rozdělila s poručíkem Davisovou napůl.“

„Ano, pane.“

Celesta se odhlásila ze svého terminálu a vstala, aby opustila můstek. Po třech napjatých a uspěchaných letech už s kapitánem vycházela lépe. Protože se museli zacvičovat na úplně nové třídě lodí a sestavit posádku, jejíž jádro tvořili přeživší z Modrého kabátu, byli spolu téměř neustále. Přestože udržovali jen čistě profesionální vztah, jako tým vesmírné lodi veleli mnohem efektivněji než jako dva vysocí důstojníci, kteří spolu jen sdílí můstek.

„Poručíku Davisová, pomozte komandér-poručíkovi Barrettovi s roztříděním dat, které nám poslal Brooklands,“ rozkázal Jackson. „Pokud narazíte na něco, co by mohlo mít vliv na naši současnou taktiku, okamžitě mě upozorněte.“

„Ano, pane,“ odpověděla dvojice téměř unisono. Oba si stáhli datový paket a začali si dělit práci.

Posádka pokračovala ve svých úkolech. Jackson se v křesle opřel a zvažoval, jestli by si neměl dojít pro další kávu. Rozhlédl se po můstku Área, druhé lodi třídy Starwolf, která opustila loděnice, a první, která byla zařazena do aktivní služby. Stále byla cítit „novotou“, jak se z potahů uvolňovaly výpary ze zbytků lepidel, a posádka zatím neměla šanci ji pořádně otestovat.

Na můstku bylo zapotřebí podstatně menšího množství lidí než na starém torpédoborci třídy Raptor. Vlastně si obvykle vystačili jen se sedmi lidmi. Když si jeho podřízení zvykli na předávání úkolů příslušným oddělením a jeho následném informování, z můstku se stalo mnohem méně chaotičtější místo, než jakým býval.

„Kapitáne, přijímáme odezvy z opačné strany systému,“ ohlásil po hodině relativního ticha Barrett. „Poslední známá data z Brooklands jsou stále aktuální, až dorazíme k Si’anu, mělo by tam být jen deset cílů.“

„Za předpokladu, že na povrchu nemají jednotky, které by si mohli zavolat,“ připomněl mu Jackson.

Lidé brzy zjistili, že Fágové se svým nereaktivním pohonem dokáží ve velkém množství přistát na povrchu a připravit terranské flotile, která se přesvědčená o své výhodě přiřítila na orbitu, velmi ošklivé překvapení.

„Dál sledujte kurz současných cílů, ale také pročesejte oblast na plný výkon nastavenými dálkovými radary. Oni o nás vědí a přibližně znají i naši pozici, takže dám před utajením přednost informacím.“

„Ano, pane.“

Jackson si s deseti cíli mířícími k Si’anu hlavu příliš nelámal. Áres s nimi udělá krátký proces dřív, než se k němu dostanou na dostřel. Jacksonovi dělalo starosti něco úplně jiného. Přestože se zdálo, že se nacházejí v ranné fázi války, nepřítel proti nim zatím nasadil jen malá a snadno porazitelná útočná plavidla, která CENTCOM neoriginálně pojmenoval Bravo. Kolovaly zvěsti o spatření obrovských nákladních lodích, ale zatím se neobjevilo nic, co by se jen vzdáleně podobalo monstrózní Alfě, se kterou Jackson bojoval ve čtyřech hvězdných soustavách.

Mohlo to být tím, že byly vzácné a obtížně se vyráběly? Nebo snad lidstvo po prvním testu nepovažovali za dostatečně velkou hrozbu, aby poslali další? Kvůli chybějícím přesným informacím se mu chtělo křičet a kvůli zjevnému nedostatku iniciativy na straně CENTCOMu by nejradši do něčeho praštil.

„Právě se ohlásily Ikarus a Atlas,“ přerušil Jacksonovy myšlenky mladý podporučík u komunikace. „Všechna Brava pronásledující Brooklands byla zničena, vypálily na ně dvaatřicet střel Hornet.“

„Výborně,“ řekl Jackson. „Nařiďte Ikarovi a Atlasovi, ať zamíří k Si’anu. Informujte kapitána Leeho, že Brooklands může dle libosti opustit systém, nebo počkat, až ho vyčistíme od Brav.“

„Rozkaz, pane. Odesílám.“

„Nezpozdily se Artemis a Hyperion s hlášením?“ Jackson se podíval na hodiny mise.

„Ne, pane,“ ujistila ho poručík Davisová. „S nepřítelem se střetnou až za tři hodiny.“

„Dobře,“ odtušil Jackson. „Kdyby se oni nebo lodě Třetí flotily ozvaly, ihned mě informujte.“

Můstek se znovu propadl do zlověstného ticha. Inženýři z Cujo loď navrhli příliš pohodlnou, příliš sterilní. Hlavní motory, které běžely na plný výkon, téměř nevnímal, a akustika můstku byla navržena s takovou pečlivostí, že vůbec neslyšel hovory mezi důstojníky na můstku a jejich odděleními. Vzbuzovalo to v něm pocit izolovanosti a falešného bezpečí a to se mu vůbec nelíbilo. Válečná loď by neměla skrývat, čím je – nástrojem války, kde je pohodlí posádky až na druhém místě.

Pomalu uběhly další čtyři hodiny proklatého ticha.

„Brava opustila trosky Dao a letí nám vstříc,“ informoval ho konečně komandér-poručík Barrett.

„Vyhlaste bojovou pohotovost. Přecházíme na 1-SS,“ nařídil Jackson. „Sledujete stále těch deset Brav, taktický?“

„Ano, pane,“ ujistil ho Barrett. „Aktualizuji jejich kurz a posílám zaměřovací data do předních raketových baterií.“

„Aktivujte baterie na levoboku, šachty jedna až dvanáct,“ rozkázal Jackson. „Dalších pět mějte připravených v záloze.“

„Rozkaz, pane,“ potvrdil Barrett. „Rakety jedna až dvanáct jsou zapojené a s nahraným zaměřovacím paketem. V optimální odpalovací vzdálenosti budeme za šest hodin.“

„Velmi dobře, komandér-poručíku.“ Jackson vstal, aby se trochu prošel. „Aktivujte i přední laserové projektory. Poručíku Davisová, zavolejte do strojovny, že s taktickými systémy přecházíme na plný výkon.“

„Ano, pane.“ Jillian Davisová se otočila, aby zavolala do strojovny. Zdálo se, že jen rty naznačuje slova a ve skutečnosti do mikrofonu nemluví, protože chytré akustické panely všechen zvuk pohltily. Jackson si v duchu udělal poznámku, že se musí svého šéfinženýra Daji Singha zeptat, jestli by všechny panely nešlo nahradit nebo odstranit, aby jako kapitán slyšel, co se sakra děje. Na můstek vběhli komandér Wrightová a poručík Keller. Celesta vypadala, že na poplach celou dobu čekala, ale Kellera podle všeho probudil.

„Brava silně zrychlují a rozdělují se do dvou skupin,“ oznámil přiškrceným hlasem Barrett. „Vypadá to, že nás chtějí vzít do kleští.“

„Kormidelníku, zpětný tah, plný výkon!“ Jackson kývl na Celestu, která si přitáhla svůj terminál, aby se dostala do obrazu. „Snižte naši relativní rychlost na sedmdesát procent a pak přejděte na nulový tah.“

„Plným tahem vzad, rozkaz,“ potvrdil kormidelník, okamžitě plně ve střehu. „Zahajuji brzdný manévr a snižuji přibližovací rychlost o sedmdesát procent.“

„Taktický, Hornety vypalte hned, jak se dostaneme na dostřel.“

„Rozkaz, pane,“ potvrdil Barrett. „Nastavuji palebný program.“

Kurzy na hlavní obrazovce se teď aktualizovaly mnohem rychleji, jak se snižovala vzdálenost mezi Áreem a Bravy. Počítač mezi nimi načrtl modrou čáru, která představovala optimální palebnou vzdálenost. Další linka, jasně červená a dál od pozice nepřátel, označovala místo, kde chtěl Jackson odpálit rakety. Pasivně agresivní připomínky počítače ke kapitánovým zdánlivým chybám byly snesitelnější než zlozvyk jeho staré lodi, která prostě akci odmítla provést, protože podle počítače překračovala přijatelné parametry.

Když nepřátelé zareagovali na jejich přítomnost, napětí na můstku by se dalo krájet, přestože ke kontaktu dojde až za několik hodin. Posádka Área měla nejvíc bojových zkušeností v celé Flotile, ale i tak se nikdy nebudou cítit klidně a sebejistě, když letěli vstříc střetu s tímto hrozivým nepřítelem.

Bolestně pomalu uběhly další tři a půl napjaté hodiny, než se konečně dostali na dostřel.

„Hornety vypuštěny,“ hlásil Barrett. „Všech dvanáct ptáčků je na cestě a sledují cíle.“

Rakety zastupující ikony se rozdělily do dvou skupin a společně se rozhodovaly, který cíl bude která raketa sledovat. Brava stále udržovala formaci, podle které chtěla Áreovi vpadnout do boků a sevřít ho v křížové palbě.

„Kormidelníku, plný tah,“ rozkázal klidně Jackson. „Udržujte kurz.“

„Plný tah, rozkaz. Žádné úpravy kurzu.“

Reakce byla téměř okamžitá. Když Áres bleskově proletěl mezi dvěma skupinami Brav, Fágové rychle zpomalili a prudce se otočili, aby se pokusili torpédoborec po nečekaném manévru dostihnout. Tím vletěli přímo do dráhy blížících se Hornetů. Rakety narazily do vybraných cílů a tvrzené čumáky prorazily organický pancíř Brav, než explodovaly uvnitř. Na rozdíl od Alfy, se kterou se Jackson utkal dřív, se Brava podle všeho z tak těžkých škod uzdravit nedokázala. K jejich zničení nebo vyřazení stačila bojová hlavice jediné rakety.

„Deset raket, deset zásahů!“ zavýskl Barrett. „Posílám autodestrukční signál zbývajícím dvěma Hornetům.“

Bylo to snadné. Možná až příliš. „Stále žádné nové kontakty?“

„Žádné, které by byly vidět,“ potvrdil mu Barrett. „Skenery s vysokým výkonem jsou aktivní od chvíle, co jsme vstoupili do systému.“

„No dobře,“ odtušil Jackson. „Kormidelníku, všechny motory nulový tah. Zbytek cesty prostě doplujeme, aniž bychom jim rozzářili celou oblohu.“

„Motory přecházejí na nulový tah,“ potvrdil kormidelník.

„Operační, minou kusy Dao planetu?“

„Vydržte, pane.“ Poručík Davisová počítala možné trajektorie od místa, kde Brava opustila obrovské kusy zničené bitevní lodi. „Potvrzuji. Gravitační pole planety je odchýlí z kurzu, ale i tak ji minou. Příďovou sekci doženeme dřív, než zkříží orbitu Si’anu.“

„Všechny čtyři kusy identifikujte a zjistěte mi, které lodní sekce jsou stále neporušené,“ nařídil Jackson. „Tu informaci chci mít dřív, než vstoupíme na orbitu.“

„Ano, pane.“ Davisová se otočila zpátky ke své stanici a převzala kontrolu nad taktickými senzory.

„Připadá mi divné, že se o útok pokusili jen s deseti Bravy,“ poznamenala Celesta, když vzrušení po bitvě trochu opadlo.

„Myslím, že je poslali, aby rozptýlili naši pozornost,“ řekl Jackson. „Není žádný logický důvod, proč by opustili svou kořist, když mohli trosky Dao snadno svrhnout na povrch dřív, než bychom se k nim dostali na dostřel.“

„Ale čeho tím chtěli docílit? Proč je chtěli shodit na povrch?“ zeptala se. „Podle našich informací potom, co prowlery CIS spálily sliz atomovkami, na povrchu žádné nové operace neprobíhaly.“

Jackson se při zmínce o fágském slizu, rozlehlých oblastech pokrytých viskózní tekutinou, v podstatě natráveným organickým i neorganickým materiálem, ze kterého Fágové stavěli své lodě, znechuceně otřásl. Během jeho jediného setkání s tou hmotou se musel dívat, jak to sežralo jednoho z jeho lodníků.

„Ale kvůli jadernému spadu, mračnu trosek a atmosférickým změnám vyvolaných Fágy nemáme jasné informace o tom, jak to na povrchu vypadá,“ připomněl jí. „V každém případě, komandére, musíme zaletět nad Si’an a zjistit, co je tam tak zajímavého, že kvůli tomu riskovali střet s třinácti loděmi Flotily.“

„Jistě, kapitáne,“ přikývla Celesta.

Jackson poznal, že by nejraději navrhla jen rychlý oblet planety, než se vrátí ke skokovému bodu, ale pracovala s ním dost dlouho, aby poznala, kdy o debatu nestojí.

„Na orbitu Si’anu vstoupíme za tři hodiny,“ ohlásil loďmistr, který měl momentálně na starost navigační stanici. „Brzdný manévr zahájíme za dvě.“

„Rozumím, navigátore,“ řekl Jackson. „Kormidelníku, můžete provést úpravy kurzu a rychlosti, které jste dostal od navigátora.“

„Rozkaz, pane.“

„Můstek je váš, komandére,“ pověděl Jackson Celestě a vstal. „Než začneme zpomalovat, půjdu si lehnout do své pracovny.“

„Ano, pane.“ Celesta svůj terminál přepojila na velitelské křeslo a sedla si na uvolněné místo téměř ve stejnou chvíli, kdy se z něj zvedl.

Přestože bylo příjemné mít výkonného důstojníka, který jedná rychle a vykazuje všechny nezbytné velitelské předpoklady, Jacksona často napadalo, jestli Celesta nelituje svého rozhodnutí, kdy odmítla nabídku vlastní lodi.

KAPITOLA 2

„Kapitáne Wolfe, okamžitě se hlaste na můstku!“

Naléhavou výzvu z interkomu okamžitě následovala siréna, která vyhlašovala všeobecnou bojovou pohotovost, a tiché, ale nezaměnitelné burácení motorů, které se z nečinnosti probouzely k životu.

Jackson se svalil z malé pohovky ve své pracovně a proběhl průlezem na můstek, jeho protetická noha kvílivě protestovala. Byl to jen dvacetimetrový běh, ale než se tam dostal, Áres se otřásl pod nepřátelským zásahem.

„Hlášení!“ zakřičel, když vběhl na můstek.

„Necílená plazmová salva z povrchu!“ odpověděla poručík Davisová. „Poslední se o nás otřela, ale nemyslím si, že by nás zaměřili. K žádným vážnějším škodám nedošlo.“

„Má pravdu,“ potvrdila Celesta po pohledu na svůj displej. „Vypadá to, že do atmosféry střílí naslepo. Nedokážu ani odhadnout, jestli o nás vědí.“

„Už jsme k planetě blíž, dokážeme proniknout přes mračna?“ zeptal se Jackson.

„Negativní, kapitáne,“ zklamala ho Davisová. „V horní atmosféře se nachází příliš mnoho prachových částic. Dálková termální optika je k ničemu a radar se nedostane pod třicet kilometrů.“

„Rozumím.“ Jackson se posadil na své místo. „Předpokládám, že zrychlujeme z původního kurzu, protože se na orbitě chceme vyhnout přicházející palbě?“

„Ano, pane,“ řekla Celesta. „Omlouvám se, pane. Posílám vám upravený kurz.“

Jackson se podíval na nový kurz a směr nepřátelské palby, pokoušel se v tom najít nějakou souvislost. Zdálo se, že se jeho důstojníci v původním odhadu nemýlili a nepřítel pálil do nebe naslepo, ale čeho tím chtěli docílit?“

„Navigátore! Připravte mi kurz, který nás dostane nad Si’an, výška sedm set dvacet pět kilometrů a úhel třicet dva stupňů,“ nařídil Jackson. „Kormidelníku, okamžitě na něj přejděte.“

„Ano, pane!“

„Na co myslíte, kapitáne?“ zeptala se Celesta.

„Chci obletět planetu a držet se při tom od té palby co nejdál, ale pořád musíme zjistit, co tam chrání,“ odpověděl Jackson. „Je dron připravený k vypuštění?“

Celesta si jeho status rychle ověřila na terminálu. „Ano, pane.“

„Dobře. Vypusťte ho hned, jak budeme v dosahu. Mám špatný pocit, že buď na povrchu chrání něco, o čem nevíme, nebo čistí cestu něčemu, co se chystá vzlétnout.“

„To je znepokojivé –“

„Kontakt!“ přerušil Celestu výkřikem Barrett. „Velký kontakt! Přibližně kulový tvar, tři kilometry v průměru a stoupá.“

„Kormidelníku, ostře na pravobok!“ vyštěkl Jackson. „Dostaňte nás od té planety, maximální výkon!“

„Motory na plný tah, odkláníme se od planety!“ Kormidelník Área otočil tak prudce, že se teď k původnímu kurzu nacházel téměř kolmo, a mocným zážehem trysek loď odváděl od Si’anu. Stále je však ovlivňovala přitažlivost planety a jejich kurz se z přímého opuštění atmosféry ohnul v mírný oblouk, na kterém před odletem přeletí nad severní polokoulí.

„Další kontakt! Identický s prvním, stoupá o pět set kilometrů jižněji,“ hlásil Barrett.

„Operační, zaměřte na nové kontakty optiku a zobrazte je na hlavní obrazovce,“ rozkázal Jackson.

„Optika nabíhá.“

Davisová si vyvolala ovládání externích optických senzorů Área. Na hlavní obrazovce se brzy objevily záběry Si’anu, byly lehce rozmazané, jak počítač hledal nové kontakty a snažil se je zaměřit. Výsledky byly děsivé.

„Taktický, potvrďte mi, na co se právě díváme.“ Jackson tomu pohledu nechtěl věřit.

„Je to potvrzeno, kapitáne.“ Z Barrettovy tváře se vytratila všechna barva. „Ze Si’anu vzlétají dvě zádí natočené Alfy.“

„Operační, ukažte mi naši orbitální trasu,“ řekl Jackson. „Potřebuji vědět, jak blízko kolem nich proletíme. Komunikační! Vyšlete varování zbytku flotily a řekněte Brooklands, ať odsud sakra rychle vypadne.“

„Díky našemu příkrému náklonu k orbitě obletíme Si’an dostatečně daleko, ale kvůli značnému zpomalení nás ty Alfy můžou stále ohrozit.“ Celesta ukázala na kurz, který poručík Davisová zobrazila na hlavní obrazovce.

„Navigátore, upravte kurz a dostaňte nás pryč. Ke gravitačnímu manévru využijte hvězdu,“ řekl Jackson. „Kormidelníku, až dostanete nový kurz, přejděte na plný výkon. Operační, najděte mi místo daleko od Si’anu, kde se setkáme s eskadrou, a odvysílejte souřadnice flotile. Taktický, aktivujte všechny zbraňové systémy.“

Jackson si dopřál chvíli na uklidnění, aby neudělal nic zbrklého. Právě se díval na dvě lodě podobné té, která se před čtyřmi roky touto oblastí prohnala jako vichřice. Jackson sice měl k dispozici mnohem silnější loď a v soustavě se nacházela čtyři další plavidla s téměř kompletní výzbrojí, nedělal si však velké naděje, že by v přímém střetu zvládl jednoho z leviatanů, kteří právě pomalu vylétali z temné atmosféry Si’anu.

„Teď už víme, co tu chránili,“ poznamenala Celesta, když Áres zasténal kvůli silnému zrychlení.

„Také víme, že prowlery nebyly tak důkladné, jak jsme si původně mysleli,“ odtušil zahořkle Jackson. „Té planety jsme si nevšímali několik let a oni si tu zatím vypěstovali další dvě obludy.“

„Kapitáne, nařídili jsme eskadře, aby se shromáždila na heliocentrické oběžné dráze za šestou planetou,“ informovala ho poručík Davisová. „Artemis a Hyperion už se ohlásily – zničily všechna Brava, ztráty žádné. Lodě Třetí flotily opouští systém.“

„Velmi dobře, poručíku.“ Jackson vstal. „Taktický, ani na okamžik z těch Alf nespouštějte oči. Rozumíte?“

„Rozumím, pane.“ Barrett při odpovědi ani nezvedl hlavu od svých displejů.

„Právě jsme v optimální vzdálenosti pro vypuštění sondy,“ upozornila Jacksona Celesta.

„Vypusťte ji,“ rozkázal Jackson. „Ať vysílá v reálném čase, možná nebudeme mít příležitost se vrátit a vyzvednout ji, pokud tuhle misi vůbec přežijeme.“

Celesta jeho rozkaz přeposlala do leteckých operací. „Sonda vypuštěna. Poručíku Davisová, přepínám vám její telemetrii.“

„Ano, madam.“ Davisová seděla u své stanice a kontrolovala informace proudící mezi můstkem a zbytkem lodi.

„Jaký je plán, pane?“ Celesta ztišila hlas. „Zvládne pět lodí třídy Starwolf dvě Alfy?“

„Možné to je,“ připustil Jackson. „Budeme k tomu potřebovat brilantní taktiku a pořádnou dávku šílené odvahy. Bohužel, tuhle loď máme tak krátce, že bych ji zatím nerad tlačil za hranici jejího výkonu. V téhle sluneční soustavě nežijí žádní civilisté a není tu nic, co by mělo větší strategickou hodnotu. Útokem na tak silného nepřítele nic nezískáme. Setkáme se v bezpečné vzdálenosti, budeme je sledovat, sepíšeme hlášení a stáhneme se.“

„Dobře, pane.“ Celesta mluvila dokonale neutrálním tónem. Přestože to nahlas neřekla, při poslechu navrženého plánu se jí vyloženě ulevilo.

Jackson jí to nemohl vyčítat. V soustavě Si’an nebyl jediný veterán z Modrého kabátu, který by se chtěl znovu utkat s Alfou, natož se dvěmi.

Áres zrychloval od Si’anu pod úhlem, který mu umožní gravitační manévr kolem hvězdy a dostane ho na shromaždiště Deváté eskadry. Nový torpédoborec, který byl schopný dosáhnout zrychlení sedm set G, se na místo na opačné straně soustavy dostane za třicet hodin, aniž by příliš zatížil své motory. Podle informací o Alfách, které většinou pocházely ze zachráněných senzorových deníků z Modrého kabátu, bylo jejich nejlepší zrychlení značně menší než u třídy Starwolf. To však nijak neřešilo problém, že se obří zabijácké stroje nenechaly spoutat zákony newtonovské fyziky. Alfy dokázaly uvnitř systému zrychlovat libovolným směrem a zcela ignorovaly přitažlivost hvězd a jejich planet.

„Komunikační, spojte se se zbytkem flotily, ať přejdou na tichý režim,“ rozkázal Jackson. „Dokud nerozhodnu jinak, budou se řídit termálními a rádiovými emisními protokoly.“

„Rozkaz, pane,“ potvrdil od komunikační stanice poručík Keller.

Jackson, technicky starší kapitán, byl velitelem Deváté eskadry od chvíle jejího vytvoření. Konfederační senát, který chtěl svým voličům ukázat, jak moc vážně hrozbu vnímá, se z něj pokusil udělat admirála a postavit ho do čela operací Flotily proti Fágům. Když počáteční šok a hrůza opadly, nápad se zametl pod koberec a Jackson musel požádat přímo náčelníka CENTCOMu Marcuma, aby se mohl vrátit jako kapitán vesmírné lodi. Po krátkém dohadování se podařilo dosáhnout kompromisu, kdy byl jmenován starším kapitánem a získal velení nad první funkční lodí třídy Starwolf, která opustila doky – nad TCS Áreem.

Pár důstojníků a senátorů lobovalo, aby se nová loď pojmenovala Modrý kabát. Mysleli to dobře, ale Jackson to rázně odmítl. Na jeho předchozí velení se bude vzpomínat kvůli odvaze a sebeobětování jeho posádky. Vzkříšení jména je zpátky nepřivede a jen by to oslabilo jejich legendu. Jacksonovi se navíc nové jméno líbilo. Áres – bůh války.

I když ho spalovala touha se pomstít, díky svým těžce získaným zkušenostem věděl, že současnou bitvu u Si’anu by patrně prohrál, a obětovat lodě a lidské životy, jen aby Fágům plivl do obličeje, by byla nebetyčná pitomost. Jedním z hlavních důvodů, proč přestal sledovat zprávy a většinu vysílání z Havenu, bylo, že se většina dnešních pořadů soustředila na první průnik Fágů do prostoru Konfederace a Modrý kabát, který se je snažil zastavit. Přehnaně dramatická propaganda o jeho „vítězství“ byla nezdravá a Jackson se začínal bát, že by i on sám mohl uvěřit všem těm blbostem o „neústupném kapitánu Wolfovi“ a zabít spoustu dobrých mužů a žen ve snaze tomu tvrzení dostát.

Hluboko uvnitř se cítil jako podvodník. Jeho riskantní, ze strachu a zoufalství zrozené triky byly prezentované jako výsledky jeho geniality, lstivosti a odvahy. Obrovská spousta lidí teď k němu vzhlížela s nadějí, že je zachrání, a to ho děsilo mnohem víc než dvě Alfy, co opouštěly zničenou atmosféru Si’anu.

Napětí na můstku nijak nepolevovalo, když se Áres vzdaloval od Si’anu a dvou Alf, co tam seděly na nízké orbitě. Motory torpédoborce jely na plný výkon a všichni si bolestně uvědomovali, že pokud se je dvě mimozemské lodě rozhodnou sledovat, budou pro ně na obloze zářit jako jasná termální kometa.

„Kapitáne, tohle vás bude zajímat.“ Poručík Davisová analyzovala senzorové záznamy nových Alf, jediných, které se objevily od prvního střetu s Modrým kabátem. Jackson se pomalu zvedl z křesla a zkusmo přenesl váhu na protetickou nohu, než přešel k její stanici.

„Co pro mě máte, poručíku?“

„Nejsem si jistá, zda jsou ty Alfy schopné boje.“ Vyvolala optický sken s vysokým rozlišením a překryla ho záběry z radaru a termálního spektrografu, který loď zabíral v několika vlnových délkách.

„Máte mou plnou pozornost, poručíku.“ Jackson se naklonil k jejímu monitoru.

Davisová krátce zatajila dech, než pokračovala: „Tady jsou záběry zádě rozdělené na kvadranty. Radar nám tu ukazuje duté prostory pod trupem v místech, odkud by měla vycházet plazma. Termální senzory to potvrzují. Dokonce i snímky ve viditelném spektru ukazují, že materiál trupu je tu velmi tenký, téměř průsvitný.“

„To je opravdu zajímavé,“ souhlasil Jackson. „Závěry?“

„Z tak malého množství informací je zatím nemožné něco odvodit, pane,“ omlouvala se Davisová. „Když to však spojíme s jejich necílenou palbou z povrchu a faktem, že nás nepronásledují, odhadovala bych, že jsme přerušili jejich dostavbu a oni je teď stahují z planety dřív, než dojde k dalšímu jadernému bombardování.“

„Také mám ten dojem,“ souhlasil Jackson, „ale musíme mít jistotu. Pošlete to všechno dolů do strojovny a vědeckých sekcí, ale své závěry k tomu nepřikládejte, Uvidíme, co na to řeknou. Klidně se však vsadím, že s vámi budou souhlasit také.“

„Co s tou informací uděláme?“ Celesta k nim během výkladu Davisové přišla a stála jim za zády, protože je kvůli tlumící akustice ze svého místa neslyšela.

„Prozatím nic,“ prohlásil důrazně Jackson. „Neotočím se a nenapadnu je jedinou lodí, když jsou na orbitě Si’anu. Už nám názorně ukázaly, že tam dole mají něco, co dokáže na orbitu vystřelit výboje vysokoenergetické plazmy. Nerad bych tím nepříjemnějším způsobem zjistil, že náš nový trup má menší výdrž, než tvrdí inženýři v Cujo. Také nemáme jak zjistit, jestli jsou úplně neozbrojení. Plazmové zbraně třeba zatím nenainstalovali jen na zádi… pokud se ty zatracené krámy vůbec instalují.

Současný plán zůstává beze změny. Setkáme se se zbytkem Deváté eskadry a přehodnotíme situaci. Je možné, že pro nás dron získá nová data a my se pak pokusíme o útok. Dostat dvě Alfy by bylo významné vítězství, ale za pět našich nejvyspělejších lodí nestojí.“

„Ano, pane,“ odvětila Celesta, zatímco Davisová jen přikývla.

„Pokračujte v práci, poručíku,“ řekl Jackson. „Komandére Wrightová, vystřídejte první hlídku. Prozatím se zdá, že se nás ty Alfy pronásledovat nechystají, tak ať se všichni nají a trochu si odpočinou.“

„Ano, pane.“

*

Jackson čas využil, aby se v jídelně pořádně najedl, a pak se šel  do kabiny vysprchovat a převléct do čisté uniformy. Než vlezl do sprchy, posadil se na sedadlo instalované před ní a opatrně si odepnul protetickou nohu. Jeho skutečná noha končila nějakých patnáct centimetrů pod kolenem. Mechanickou končetinu odložil stranou a začal pečlivě čistit kovový implantát, který měl chirurgicky připevněný k noze.

Implantát tvořila zdířka, na kterou se protetická noha připojovala, a dva elektrické spoje, které přenášely nervové impulzy do pohybových aktuátorů. Protéza byla v mnoha ohledech stejná, ne-li lepší, než jeho stará noha. Existovaly i moderní procedury, které by umožňovaly transplantaci skutečné nohy, ale ty se pojily s časově náročnou rehabilitací. Jackson si však příliš dobře uvědomoval vážnost situace, které Konfederace čelila do chvíle, co ho vylovili z vraku Modrého kabátu.

Mechanická protéza nebyl hezká a spoustu lidí pohled na ni viditelně znervózňoval, ale kvůli tomu ji měl vlastně ještě raději. Navzdory všem vyznamenáním, kterými ho ověsili, si stále připadal jako outsider. Byl obyčejný špinavý Zemšťák, kterého budou tolerovat jen tak dlouho, dokud jim bude užitečný.

Jackson dokončil údržbu protézy, vlezl si do sprchy a dopřál si jeden z luxusů, který mu zbrusu nová loď nabízela – neomezený důstojnický příděl teplé vody.

Dalších pět hodin kabinu neopustil, a když to nakonec udělal, byl odpočatý, oholený a připravený podívat se na problém z nového úhlu. Uklidňující hučení motorů a klidné chování lodníků, které míjel, mu zlepšilo náladu. Kývl na mariňáka na stráži a vstoupil na můstek.

„Kapitáne,“ přivítala ho poručík Davisová, když uvolňovala velitelské křeslo. „Během mé služby se nic zvláštního nestalo. Připravujeme se na ztrátu vizuálního kontaktu se Si’anem, až zatočíme za hvězdu. Fágské Alfy byly před šestačtyřiceti minutami stále na orbitě Si’anu a nevykazovaly žádnou neobvyklou termální aktivitu.“

„Dobře, poručíku.“ Jackson se posadil na své křeslo. „Jste uvolněna ze služby. Běžte dolů a trochu se vyspěte.“

„Děkuji, pane. Byla to klidná hlídka.“

„To vskutku byla.“

Jackson si na terminálu vyvolal hlášení o stavu lodi a zkontroloval detaily u každého oddělení. Poslal rychlou zprávu komandéru Singhovi, svému šéfinženýrovi a nejlepšímu příteli, že se s ním sejde na večeři, než se znovu spojí s eskadrou. Odpověděl i na tucet zpráv od šéfů různých oddělení, většinou šlo o všední záležitosti, a žasl, jak klidná na lodi vládne atmosféra, přestože se nedaleko nacházeli dva zabijáci planet. Možná se v tom krátkém čase přizpůsobili víc, než čekal.

„Navigátore! Za jak dlouho se setkáme se zbytkem eskadry?“ zavolal.

„K místu setkání dorazíme za sedm hodin a pětačtyřicet minut,“ odpověděl mu okamžitě specialista u navigační stanice. „Artemis a Hyperion dorazí přibližně tři hodiny před námi.“

Jackson už to všechno zjistil na svém terminálu, ale specialistu druhé třídy viděl na můstku poprvé a chtěl si ověřit, jak moc si všímá svého okolí. „Děkuji, specialisto,“ řekl Jackson a předstíral, že si nevšiml zvednutého palce, který mladému lodníkovi ukázal komunikační důstojník.

Nechal vypnout motory. Po silném zážehu při změně orbity a gravitačním manévru kolem hvězdy mohli letět čistě setrvačností a doslova se v okolním vesmíru ztratili pro každého, kdo by se je pokoušel najít.

„Taktický, už jsme po obletu znovu zaměřili Alfy?“ Jackson se podíval na telemetrická data z dronu, který nějakým zázrakem stále létal nad povrchem planety.

„Ano, pane,“ odpověděla podporučík u taktické stanice. Jmenovala se McCullumová a během výcviku, kdy se všichni ve zrychleném režimu učili ovládat novou loď, dosáhla obzvláště dobrého skóre.

„A?“

„Uh… stále jsou na orbitě nad Si’anem, pane,“ odpověděla nejistě.

„Příště mi předejte veškeré informace, co máte, podporučíku,“ vyštěkl na ni Jackson. „Nenuťte mě, ať z vás ty detaily musím tahat.“

Nešlo o to, že by chtěl končící druhou hlídku šikanovat, ale z vlastní zkušenosti, když ještě býval mladým důstojníkem, věděl, jak snadno sklouznete do spokojené rutiny. Oni však museli být schopní odvádět svou práci bez ohledu na to, v jaké hlídce slouží a kdo jim zrovna dává rozkazy. Cítil tíhu zodpovědnosti za jejich přípravu na to, co se blížilo… a skutečnost, že se Fágové znovu tlačili do konfederačního prostoru, mu názorně dokazovala, že jejich čas se krátí.

Zbývajících několik hodin, než znovu zažehnou motory, strávil drilováním osazenstva můstku, než je nahradí jejich protějšky z první hlídky. Když na můstek vstoupil komandér-poručík Barrett, podporučík McCullumová ze svého křesla prakticky vyskočila, aby ho mohla co nejrychleji předat a utéct pryč. Barrett se na kapitána tázavě podíval, ale nahlas nic neřekl. Vklouzl na své sedadlo a přenastavil stanici podle svých osobních preferencí.

„Do služby jste se vrátil brzy, pane,“ poznamenala Celesta, když dorazila na můstek a začala se probírat hlášeními o stavu lodi a její posádky.

„Chtěl jsem si proklepnout nové lodníky, co nám přidělili s lodí.“

„Jak si podle vás vedou?“ Celesta byla za lodní personál zodpovědná, a když jejich výkony nenaplnily očekávání, brala to jako osobní selhání.

„Snaží se,“ odpověděl diplomaticky Jackson. „Jsou mladí a nezkušení, ale svou práci berou vážně a chyby neopakují. Těžko bych od nich mohl žádat víc.“

„Patrně ano, pane.“ Celesta pokrčila rameny. „Já osobně bych byla raději, kdyby před přeložením k nám dostali lepší výcvik, ale s ohledem na okolnosti předpokládám, že to není možné.“

„Oni to zvládnou, komandére,“ trval na svém Jackson. „Právě se chystáme zažehnout motory a začít se závěrečným brzdným manévrem. Snad tam na nás budou Atlas a Ikarus čekat.“

„Za jak dlouho se na shromaždiště dostanou Artemis a Hyperion?“ zeptala se Celesta.

„Přiletí pár hodin po nás, pokud na své motory nebudou tlačit víc, než jsme čekali. Až tam dorazíme, spojím se s ostatními kapitány a promyslíme, co provedeme s našimi narušiteli.“

„Když mi skončila hlídka, šla jsem se podívat dolů. Komandér Singh se nemůže dočkat, až vyzkouší nové zbraně, především pak rychlopalná magnetická děla.“

„Stal se z něj mnohem krvežíznivější člověk, než bych si kdy dokázal představit,“ odtušil s kamennou tváří Jackson.

Když Celesta kvůli vyššímu zájmu odmítla poslechnout rozkaz a podpořila Jacksona, místo aby ho nahradila ve funkci kapitána Modrého kabátu, Daja Singh si ji vyloženě oblíbil. Během rekonvalescence a testování nového torpédoborce třídy Starwolf jejich přátelství ještě zesílilo. Jackson se občas obával, že to ohrožuje jejich profesionalitu, ale zatím se to vyplácelo. Navíc i jeho vztah s hlavním inženýrem byl mnohem osobnější, než bylo ve Flotile zvykem.

„Než tohle skončí, bude mít spoustu dalších příležitostí bojovat. Právě teď však máme skutečnou příležitost se něco naučit, když se na ty Alfy hned nevrhneme a nezasypeme je atomovkami a střelami z děl.“

„O tom se s vámi hádat nebudu, pane.“

Devátá eskadra na místo setkání dorazila bez problémů. Všech pět torpédoborců vytvořilo volnou formaci a každá loď se směrovým paprskem spojila se dvěma svými sousedy, čímž se vytvořila obousměrná komunikační síť zahrnující všechna plavidla. Jackson se na žádost svých kapitánů uvolil k telekonferenci, přestože měl podezření, že to bude jen ztráta času. Zatímco se Áres na své pozici stabilizoval, Jackson, komandér Wrightová a poručík Davisová se na rozdělené hlavní obrazovce konferenční místnosti dívali na své protějšky z ostatních lodí.

„Naše nejlepší informace naznačují, že obě Alfy zůstávají na orbitě Si’anu a nepodnikají žádné přípravy k opuštění soustavy.“ Jackson přeskočil zdvořilosti, protože to chtěl vyřešit co nejrychleji, aby se jeho lidé mohli vrátit do práce. „Dron, který jsme vyslali během obletu planety, byl zničen, ale předtím nám stihl poslat záběry – nenapadá mě lepší termín – loděnic, ve kterých Alfy postavili. Také nám potvrdil, že z toho místa vyšla palba, která Fágům vyčistila cestu na orbitu.

Naše možnosti jsou následující – budeme je dál sledovat ze vzdálené orbity, nebo využijeme příležitost ke zničení dvou Alf, u kterých se domníváme, že jsou nedokončené a pravděpodobně nevyzbrojené.“

„Myslím, že volba je jasná,“ prohlásil v konferenční místnosti na Ikaru kapitán Levitt. „Pozorování a psaní zpráv je skvělé na vědecké expedici, ale my nemůžeme riskovat, že ty Alfy opustí systém, aby je mohli dokončit jinde a pak poslat zpátky do prostoru Konfederace. To je nepřijatelné. Musí být zničeny tady. Teď.“

„Kapitáne Wolfe, my si vašich zkušeností s tímto typem nepřítele ceníme, ale se vší úctou, není za daných okolností vaše váhání s útokem přehnaně opatrné?“ Hlas Olivie Forrestové, kapitána TCS Artemis, přetékal opovržením.

„O jakém váhání to mluvíte?“ Jacksonův hlas i tvář zůstaly naprosto neutrální. „Toto je pouze porada, na které můžete říct svůj názor, než se připravíme k dalšímu kroku. Schůzka, která byla, jak bych vám rád připomenul, svolána na vaši žádost. A ať se tu dohodnete na čemkoliv, já se tím budu řídit jen tehdy, když budu věřit, že je to nejlepší řešení.“

„Nikdo přece nenaznačuje, že byste váhal,“ řekl rychle Levitt, přestože Forrestová před pár vteřinami tvrdila opak. „Ale… musíme rychle vymyslet, co budeme dělat.“

Jackson potlačil nutkání je znovu upozornit, že příčinou zpoždění je jejich potřeba o věci debatovat. Mlčel, protože poznal, o co tady ve skutečnosti jde. Oni se báli. Nebo lépe řečeno byli podělaní až za ušima. Doufali, že stažení navrhne on a oni si tak zachovají tvář.

Debata pokračovala dalších dvacet minut, kdy se Jackson víceméně držel v pozadí. On už se rozhodl, ale neuškodí, když bude své kapitány chvíli studovat a zároveň v nich vzbudí pocit, že jeho plán mohou ovlivnit. Čtveřice se naštěstí rozdělila na dvě dohadující se dvojice, takže ať se Jackson rozhodne jakkoli, naštve tím jen polovinu svých podřízených.

„Myslím, že už jsem slyšel vše, co jsem potřeboval,“ přerušil Jackson Forrestovou, která spustila další útočnou tirádu proti kapitánu Carusovi, velícímu důstojníkovi TCS Atlas. „Až tato schůzka skončí, připravíte eskadru k útoku na obě Alfy, které v současnosti obíhají kolem Si’anu. Cesta zpátky k planetě nám zabere minimálně dvanáct hodin a do té doby od vás chci návrh na minimálně tři strategie, které by umožnily současně napadnout oba cíle. Až se dostatečně přiblížíme a sníží se senzorová prodleva, jednu z nich použijeme a zaútočíme na ně. Nějaké otázky?“

Kapitán Levitt vypadal, že chce něco říct, ale když se na něj Jackson podíval, jen zavrtěl hlavou a zůstal zticha.

„Dobře,“ řekl Jackson. „Připravte své lodě a posádky. Vyrazíme přesně za patnáct minut. Áres konec.“

Jackson počkal, dokud všechny monitory nezešednou a přenos nenahradí znaky jednotlivých lodí.

„Komandére Wrightová, prosím, postarejte se, že je Áres připravený k boji,“ řekl, když vstal. „Poručíku Davisová, začněte s komandér-poručíkem Barrettem pracovat na útočném plánu proti oběma Alfám. Mějte při tom na paměti, že je napadneme s celou eskadrou.“

„Rozkaz, pane.“ Davisová se otočila na patě a odešla.

Celesta se postavila, ale nezdálo se, že by se chystala odejít. „Potřebujete ještě něco, komandére?“ zeptal se Jackson.

„Ano, pane. Pokud se mohu zeptat… proč jste nechal, aby se tak dlouho hádali? Bylo zjevné, že navzdory jejich siláckým řečem ani jeden z nich na nepřítele zaútočit nechce.“

„Než ty Alfy napadneme spojenou sílou všech pěti lodí, potřebovali jsme vhodné místo k přeskupení,“ vysvětloval jí Jackson. „Stažením do vzdálenější části systému jsme přišli jen o trochu času a zároveň jsme si mohli ověřit, že se nás nechystají vylákat na jatka. Pro zbytek Deváté eskadry to dnes bude první ochutnávka skutečného boje. Celý rok nedělali nic jiného, než že skočili do hvězdného systému, vypustili nové Hornety na hrstku Brav a rychle zmizeli pryč. Podle toho, co tam dole najdeme, je možné, že půjde o první skutečnou bitvu od doby, co jsme my čelili nájezdu první Alfy. Myslím, že je teprve teď začala dohánět realita.“

„Rozumím, pane.“ Celestin tón však naznačoval, že ji úplně nepřesvědčil. „Je to vše…?“

„Odchod, komandére.“

S návratem na můstek Jackson nijak nespěchal, nejdřív se zastavil v jídelně pro šálek čerstvé kávy a něco k snědku.

Nebyl jeho rozhovor s komandérem Wrightovou příliš otevřený? Pochybovat o ostatních kapitánech byla jedna věc, ale svěřovat se s těmi pochybami podřízeným, i když to byl někdo tak důvěryhodný jako výkonná důstojnice, tak to bylo něco úplně jiného.

Frustrace, kterou v něm vyvolávalo otálení válečné mašinérie Konfederace, dosáhla kritického bodu. To opravdu nechápali, jak vážná je situace? Jackson potřásl hlavou, jako by ji tak mohl zbavit nepatřičných myšlenek, a zkusil se soustředit pouze na jejich současnou situaci.

Přestože se pro něj velení hvězdné lodi během bojové operace stalo součástí rutiny, nikdy si na to úplně nezvykl. Nikdy neletěl do boje, i když šlo jen o poměrně slabá Brava a on se nacházel ve vesmírné lodi vážící statisíce tun, aniž by si bolestně neuvědomoval stovky lidí uvnitř jejího trupu, kteří na něj spoléhali, že je udrží naživu. Užíralo ho to jako rakovina a zdálo se, že se ten pocit hromadí. Duchové lodníků, kteří zahynuli na Modrém kabátu, ho pronásledovali ve spánku a obviňovali, že zradil jejich důvěr a zavedl je na smrt.

Než došel na můstek, Celesta už provedla předodletovou kontrolu všech oddělení a jeho operační a taktický důstojník se ze všech sil snažili vymyslet, jak nasadit pět torpédoborců proti dvěma Alfám. Byla to úplně nová výzva, protože většina nedávných střetů, jeho první bitvu s Fágy nevyjímaje, většinou zahrnovala jedinou terranskou loď, která samostatně bojovala proti jednomu až padesátí fágským plavidlům.

„Všechna oddělení hlásí, že jsou připravená, a od strojovny máme zelenou,“ oznámila mu Celesta.

Jackson se posadil a monitory zkontroloval. „Komunikační! Informujte eskadru, že odlétáme za pět minut. Klínová formace s Áreem na hrotu. Dokud se nestřetneme s nepřítelem, budeme udržovat zrychlení pět set G.“

„Rozkaz, pane!“ Poručík Keller si nasadil sluchátka.

Instruování eskadry bylo vlastně jen zbytečným zvykem. Linka bude ostatním lodím posílat Áreova data hned, jak začne zrychlovat ze současné pozice.

Jackson se opřel v křesle a promnul si bradu. Pokoušel se potlačit nervozitu, která se dostavila hned, jak začal přemýšlet o tom, jak nejlépe s hrstkou torpédoborců napadnout dvě Alfy.

Navzdory všem technologickým vylepšením, která při stavbě třídy Starwolf použili, musel žasnout, jak velký rozdíl je mezi torpédoborcem a gigantickým plavidlem Fágů. Skrz sedadlo ucítil jemné vibrace probouzejících se motorů. Doufal, že obě lodě obíhající bývalou lidskou kolonii jsou opravdu tak bezbranné, jak se zdají být.

„Kormidelníku! Dvoutřetinový tah, dokud nedosáhnete naší cílové rychlosti,“ rozkázal.

„Motory na dvoutřetinový tah, rozkaz.“

KAPITOLA 3

Krátké prudké zrychlení dostalo Área na sedm procent rychlosti světla. Zbytek eskadry svůj zrychlovací manévr načasoval tak, aby patnáct tisíc kilometrů za vedoucím torpédoborcem vytvořil vějíř. S chladnými tryskami se teď blížili k Si’anu, naslouchali a dívali se pasivními senzory na planetu, zatímco se snažili o co nejnenápadnější přílet.

Napětí na můstku Área úměrně stoupalo se zmenšující se vzdáleností. Komandér Wrightová připravila doplňující rozpis hlídek, podle kterého se první hlídka na můstek vrátí čtyři hodiny předtím, než Áres přeletí přes orbitu vzdálenějšího měsíce planety, a loď tak nebude muset celou cestu zůstat v bojové pohotovosti. Teď zamyšleně seděla ve svém křesle, zatímco ubíhající čas na hodinách doplňoval ubývající kilometry.

„Spusťte to, komandére,“ řekl tiše Jackson. „Je čas.“

„Bojová pohotovost, bojová pohotovost,“ vyhlásila Celesta přes lodní rozhlas. „Všichni se přesunou na svá bojová stanoviště. Přecházíme na 2-SS. Připravte se na střet s nepřátelskou lodí.“

Vyhlášením 2-SS posádku informovala, že dojde k boji mezi vesmírnými loděmi a že budou součástí větší skupiny. Od chvíle, co loděnice Cujo oficiálně předaly Áres CENTCOMu, Jackson opakovaně vyhlašoval cvičení, dokud lodníci konfiguraci nové lodi neznali jako vlastní boty.

„Taktický! Přejděte na aktivní senzory a označte mi cíle,“ rozkázal Jackson. „Operační, zapojte naši senzorovou telemetrii do Linky a ujistěte se, že ostatní lodě zůstanou potichu, dokud nebudou připravené zaútočit.“

„Ano, pane!“ potvrdil komandér-poručík Barrett.

Riziková tabule se okamžitě začala zaplňovat, objevily se na ní dvě Alfy sedící na vysoké orbitě a čtyři lodě z jejich vlastní eskadry.

„Nahrajte do Shriků zaměřovací program,“ rozkázal Jackson. „Dvě střely na každý cíl.“

„Cíle reagují na aktivní radar,“ upozornila ho poručík Davisová. „Alfa Jedna zrychluje kolem planety. Alfa Dva se odpoutává a přechází na kolizní kurz.“

„To je nečekané,“ zabručela Celesta.

„To opravdu je,“ zamračil se Jackson. „Pokud jsou opravdu bezzubí, proč riskují střet? Operační, za jak dlouho se Alfa Jedna dostane za horizont?“

„Jednapadesát minut,“ odpověděla mu Davisová.

Jackson si vzdálenost ověřil na hlavní obrazovce. „Taktický, palebný program bude platit jen pro Alfu Dva. Dvě rakety. Operační, řekněte Ikaru a Atlasovi, ať se oddělí od formace a pronásledují Alfu Jedna kolem planety. Jaderné střely povoleny.“

„Program v raketách aktualizován,“ odpověděl Barrett. „Zbrojnice potvrzuje, že oba ptáčci jsou připraveni na cestu.“

„Čekejte,“ nařídil mu Jackson.

Přibližující se Alfa Dva zpomalila, téměř se mezi nimi a planetou úplně zastavila. Takhle by se cíl, který údajně nemá žádné obranné prostředky, tváří v tvář několika těžce vyzbrojeným nepřátelům chovat neměl. Ikarus a Atlas se oddělovali od jejich formace, aby pronásledovali Alfu Jedna oblétající Si’an, obě plavidla silně zrychlovala.

„Pane?“ zeptal se Barrett.

„Vypusťte oba ptáčky s prodlevou pět set milisekund,“ řekl Jackson. „Kormidelníku, čtvrtinový zpětný tah. Ubereme trochu na rychlosti. Taktický, připravte k palbě automatické magnetické dělo… vysoce výbušné penetrační střely, dávka po pětadvaceti.“

„Rakety jedna a dvě jsou venku, čas do nárazu… sto šedesát tři minut,“ oznámil mu Barrett. „Automag je online a energetické zásobníky jsou plně nabité. Dávka pětadvaceti střel bude připravena za dvě minuty.“

„Operační, povězte Artemidě a Hyperionovi, ať se stočí na pravobok a roztáhnou formaci,“ řekl Jackson. „Také chci, aby snížili rychlost na třetinu a byli připravení napadnout Alfu Dva z boku, bude-li to třeba.“

„Ano, pane,“ potvrdila Davisová.

„Něco vám dělá starosti, pane?“ zeptala se tiše Celesta, když se Jackson přinutil vrátit zpátky do svého křesla.

„Nesedí mi to,“ zašeptal Jackson. „Nemyslím si, že je ta věc tak bezbranná, jak nám tvrdí naše analýza. Spousta předpokladů je založená na tom, co vědci z CENTCOMu vyšťourali ze zbytků první Alfy, ale nemáme žádné nezávislé potvrzení. Začínám si myslet, že se díváme na úplně jinou třídu Alfa. Do této chvíle jsme je klasifikovali jen podle jejich hrubých rozměrů.“

„A zpomalení a změna formace?“

„Nechci nás připravit o možnost ústupu,“ vysvětloval Jackson. „A když se zbylé čtyři lodě rozptýlily, nepředstavujeme tak lákavý cíl.“

„Rakety překonaly polovinu vzdálenosti, posílám jim příkaz k odjištění,“ informoval Jacksona o hodinu později Barrett, zatímco jejich rakety pokračovaly vstříc nyní zcela stojící Alfě Dva.

Nová generace taktických raket Shrike, nyní nesoucí jaderné hlavice, byla speciálně navržena jako ničitelé Alf. Byly mnohem výkonnější než klasická taktická jaderná zbraň, svých výkonem se téměř blížily těm strategickým, a díky unikátní konstrukci při zásahu maximalizovaly svůj ničivý potenciál.

Používání jaderných zbraní ve vesmíru bylo zrádné. Při výbuchu se do okolí stále šířila nebezpečná gama a neutronová radiace, ale chybějící atmosféra bránila vzniku tepelné radiace a tlakové vlny. Shriky proto dostaly ultrapevné prodloužené špičky, které proniknou organickým trupem Alfy. Poslední stupeň rakety jadernou hlavici odpálí co nejhlouběji uvnitř monstra a tam už byly tepelná radiace a tlaková vlna zničující.

„Cíl stále nereaguje?“ zeptal se Jackson.

„Ne, pane,“ odpověděla Davisová. „Žádný narůst tepla na bočních hranách nebo v přídi.“

Dalších třicet minut napjatě čekali, jestli Alfa udělá nějaký pohyb, na který by zareagovali. Jacksona znervózňovalo, jak se tam jen nehybně vznáší ve vesmíru a čeká na dvě rakety. Ani si nemohl být jistý, že ta věc rakety vidí. První Alfa, se kterou se střetl, neměla s nalezením Modrého kabátu problémy, ať už se schovávali kdekoliv, ale nezdálo se, že by detekovala vystřelené projektily, pokud je na ni nevypálili z extrémní blízkosti.

„Hýbe se!“ vykřikla Davisová. „Alfa Dva zrychluje směrem k nám… Počkat… Stoupá nad naše rakety.“

„Rakety upravují kurz,“ řekl Barrett. „Bez úspěchu. Cíl se přiblížil příliš rychle, nedokáží se dostatečně zvednout a udržet rychlost nutnou k proražení.“

„Zrušte jejich zaměření.“ Jackson svíral opěrky a zíral na Alfu, která se k němu blížila na hlavní obrazovce. „Pošlete je na orbitu Si’anu, vyzvedneme si je později. Zaměřte ji automagem a připravte další dva Shriky a plnou dávku Hornetů.“

„Ano, pane.“ Barrettovy ruce poletovaly nad jeho ovládacím pultem. „Automag bude k dispozici za deset vteřin, zaměřuji příď –“

„Příchozí zpráva od Atlase!“ přerušil ho komunikační důstojník Área poručík Keller. „Alfa Jedna na ně zahájila palbu, než mohli dokončit oblet Si’anu a zaměřit ji. Neznámá zbraň. Rozložila pancíř na přídi Atlase.“

„Co Ikarus?“ chtěl vědět Jackson.

„Zpráva není čistá,“ odpověděl Keller. „Myslím, že nám oznamují, že se stahují.“

„Cože?“ Jackson to málem vykřikl. „Poručíku Kellere, spojte mě s tou lodí a zjistěte, co se děje. Hned!“

„Ano, pane!“

„Kapitáne! Trup Alfy Dva se na předních okrajích otevírá,“ zavolala na něj Davisová.

„Otevírá?“

Jackson se otočil od komunikační stanice a obrátil svou pozornost zpět k hlavní obrazovce.

„Šest otvorů, čtyři na levoboku, dva na pravoboku. Rozevírají se podél hlavní osy.“ Davisová na obrazovce ukázala zvětšený obraz, aby se mohl podívat sám.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Volání do zbraně.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.