Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Walter Friedl

Pleteme košíky z trav a bylinek
Znovuobjevená technika pletení

Vydala Grada Publishing, a.s.,
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz,
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6220. publikaci

Přeložila Mgr. Magdaléna Pomikálková
Odpovědná redaktorka Helga Jindrová
Grafická úprava a sazba Vojtěch Kočí
Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 96
Vytiskl FINIDR, s.r.o., Český Těšín

Die deutsche Originalausgabe erschien unter dem Titel Bunte Körbe aus Gräsern und Kräutern im ökobuch Verlag, Staufen bei Freiburg/Breisgau.

© ökobuch Verlag, Staufen bei Freiburg, 2013
Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2016

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-9197-0 (epub)
ISBN 978-80-271-9196-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-5701-8 (print)

Poděkování

Chtěl bych poděkovat všem, kteří mě podporovali v mé práci a přispěli k tomu, že vznikla tato kniha, zejména své ženě Irene, která upravila mé texty do čtivého jazyka. Jak jste možná zjistili, mojí silnější stránkou je výroba košíků, méně silnou pak už sestavování vět a souvětí.

Chtěl bych poděkovat i svým dětem, Florentině a Benediktovi, kteří se po mnoha „mně se ale nechce jít do lesa“ nakonec uvolili k tomu, aby mě doprovázeli a přispěli tak k obohacení mé práce.

A v neposlední řadě patří můj srdečný dík i všem ostatním, kteří přispěli ke zdaru tohoto projektu.

Všechny návody na použití a příklady tvorby v této knize byly sestaveny podle autorova nejlepšího vědomí. Z toho však nelze vyvozovat žádné nároky na záruku pro praktické použití vůči autorovi nebo vydavatelství.

1Úvod

Každý z nás to zná: z procházky se vracíme domů s hrstí travin a květů, možná sem tam nějakou tou větvičkou, několika pírky nebo hlemýždími ulitami. Kytice skončí po několika dnech na kompostu, ostatní suvenýry ještě po nějakou dobu uchováváme, než nastoupí cestu všech pozemských stvoření a ocitnou se rovněž na kompostu. Podobně to dopadá s mnohými nálezy z dovolené. Mám na mysli spoustu mušliček, které si každoročně přivážíme od moře. Přijde doba, když už zkrátka nevíme, co s nimi.

Nebo možná patříte k těm šťastlivcům, v jejichž zahradách každoročně v létě a na podzim vyroste spousta listů a květů, pro které nemáte žádné využití a které nakonec také skončí na kompostu. V následujících kapitolách bych vám chtěl ukázat, jak z těchto přírodních materiálů vyrobit krásné košíky. Listy narcisů, denivek nebo ozdobnice, levandulové stonky nebo snítky dobromysli, to jsou všechno materiály, z nichž lze vyrábět košíky. A když nám tyto košíky doslouží, teprve potom je můžeme vyhodit na hromadu kompostu.

Lidé potřebovali odjakživa nádoby na nošení, na uchovávání či skladování věcí. Možnosti výroby košíků a nádob ze sušených rostlin či rostlinných stébel jsou nekonečné, stejně tak jako tvary a barvy, které máme k dispozici, ať už je to zeleň ostřice, hnědá barva narcisů a sítiny nebo modř levandule. Díky zpracovávání sušených rostlin a výrobě košíků se vydáváme po podobné cestě jako sběrači a lovci, kteří před mnoha tisíciletími táhli našimi lesy, a jejichž soužití s přírodou bylo určitě docela jiné, než je tomu nyní u nás.

Pro výrobu košíků a nádob z přírodních materiálů existují různé techniky:

•Pletení v rozmanitých formách provedení, takové, jaké známe například z nákupních košíků. Pro tento způsob výroby, velmi běžný i v dnešní době, se používají převážně vrbové pruty, částečně pedig, ale i další neohebné rostlinné stonky.

1.02

Jednoduché pletení kolem osnovy (na obrázku nahoře) a oplétání s dvojitým pramenem kolem osnovy (dole). Oba obrázky: Jensen,  E.: Korbflechten
(Pletení košíků, pozn. překl.), Bern 1994

•Tkaní se používá při výrobě tašek, klobouků a dalších předmětů. Při této technice se (spíše plochá) rostlinná stébla navzájem křížem protkávají, takže vznikne pevné pletivo.

1.01

Tkaní s plochými prameny, nahoře začátek, dole přechod k prostorové struktuře.

•Technika ovinování: při této metodě se rostlinné svazky nebo jednotlivé silnější stonky sešívají k sobě pomocí nití do kulatých, oválných nebo i hranatých tvarů.

1.03

Technika šití pro výrobu ovinovaných košíků: nahoře se ovinovací nit protáhne pod nití předchozí řady, dole vede nit skrz spoj v ovinovací niti.

1.04

Ovinování vnitřního pramene lze provádět velmi těsně, ale i ve vzdálenosti 1–2,5 cm. Když je dno dost velké, ovinovací nit se vytáhne nahoru a zapošije. Oba obrázky: Jensen, E.: Korbflechten (Pletení košíků, pozn. překl.), Bern 1994

Technikám pletení a tkaní se tato kniha podrobněji věnovat nebude. V různých kulturních okruzích sice existují rozmanité varianty pletení, tyto techniky a jejich varianty jsou však také dostatečně popsány v mnoha knihách. Technika výroby košíků a předmětů denní potřeby pomocí ovinování je naproti tomu mnohem méně známá, ačkoli zcela jistě patří k jedné z nejstarších forem košíkářství.

Ať už se podíváme na kteroukoli kulturu ve kterékoli době, ve všech existují nebo existovaly ovinované košíky. Některé etnické skupiny jsou svými ovinovanými košíky obzvlášť známé, např. rwandští Tutsiové, kteří zpracovávali převážně traviny, nebo Masajové, kteří své výrobky šili z kůže. V Americe si osadníci vyráběli skladovací koše z pelyňku (tato bylina chrání před škůdci) a anglické včelí úly se tradičně vázaly konopným provazem. Jedna z amerických etnických skupin, které se říkalo „košíkáři“, zhotovovala ovinováním dokonce koše na přenášení vody. Vymazávali je pryskyřicí a tím zajistili jejich vodotěsnost. Vyplatí se tedy nahlédnout za hranice a využít i podnětů z jiných kultur.

Pomocí návodů na následujících stránkách bych se chtěl pokusit uchovat a oživit vědomosti o staré technice ovinování a šití, která byla rozšířená i v našich krajích. Sběr, sušení a zpracovávání rostlin může zároveň přispět k hlubšímu porozumění přírodě a obrátit naši pozornost k rozmanitosti rostlin, které nás obklopují.

V průběhu doby se výběr materiálů, které se používaly k výrobě košíků, bohužel výrazně zmenšil. Košíky se staly čistě selským spotřebním předmětem a byly převážně pletené. Těch několik lidí, kteří ještě dnes ovládají techniku ovinování košíků (tj. šití pramenů), se většinou drží známých a osvědčených materiálů a jen zřídka zkoušejí nové (nebo i ty velmi staré). Kvůli tomuto omezení zájem o techniku ovinování košíků silně poklesl. Mně se na košících vyrobených technikou ovinování nejvíce líbí to, že k jejich výrobě není třeba nic dalšího dokupovat. Všechny materiály lze nalézt ve volné přírodě. Dokonce i provázky k ovinování lze získat z rostlin. Můžeme například, tak jak to bylo běžné v minulosti, rozštípat větvičky a stonky různých rostlin na ohebné proužky a ty použít k ovinování.

Přesto i já dnes pro většinu košíků používám koupené provazy a momentálně jsem nejspokojenější, používám-li k vázání bavlněný provázek, který se k mým vyrobeným košíkům hodí jak svým vzhledem, tak materiálovým složením. Vydrží také časté protahování, které je u této techniky nevyhnutelné. Sem tam použiji i syntetický provázek, který je k dostání v mnoha zajímavých barvách. Pracoval a experimentoval jsem již i s konopnými provázky, ale ty mě moc nenadchly. Konopný provázek má, kromě silného zápachu, mnoho tenkých míst, na kterých se pak snadno trhá nebo porušuje. Samozřejmě lze ovinování zkoušet i s provázky vyrobenými ze lnu nebo podobných materiálů. S těmi ale bohužel zkušenosti nemám.

Na tomto místě bych vás rád varoval před určitým návykovým nebezpečím tohoto koníčku. Kdo jednou nalezne zálibu v ovinování košíků, bude si při spatření jakékoli rostliny, ať už v zahradnictví, v květinářství nebo v přírodě, hned klást otázku: „Jestlipak by z toho šel vyrobit košík…?“

Ale teď se už do toho pusťme. Výroba každého košíku začíná sběrem materiálu. Při tom je třeba dbát na několik věcí. Můžete samozřejmě zpracovávat „pouze“ kytice, které si donesete z procházky; s tím se však většinou daleko nedostanete. Chcete-li jít cíleně na sběr, potřebujete odpovědi na následující otázky.

Kde sbírat?

Nesbírejte rostliny v chráněných oblastech! To by vám mohl někdo zazlívat. Nezdupávejte také louky, které jsou využívány pro zemědělství. Nenajdete v nich totiž žádné ideální rostliny. Tráva, která se pravidelně seče, je moc krátká a měkká na to, aby ji bylo možné využít jako hlavní materiál.

Budete-li hledat na okraji cesty nebo na úhoru, budete mít více štěstí. Traviny jsou tam delší a pevnější. Například košíky z ovsíku mají zvlášť hezký povrch. Hojnou úrodu nabízejí i vlhká stanoviště – úspěšní budete u vodních struh, rybníků a tůní. Krásné košíky vzniknou ze skřípiny, sítiny a především ostřice. Mým osobním a nejoblíbenějším územím pro sběr rostlin je velký les, do kterého mohu zajet autem relativně blízko ke stanovišti rostlin. Věřte, že je totiž dost namáhavé, když musíte nést čerstvě nařezanou trávu v potřebném množství někam daleko.

Kdy sbírat?

Pro sběr neexistují téměř žádná časová omezení. Hned na jaře začíná doba sběru listů stálezelených travin a rovněž jarních květů, jako jsou narcisy a tomka. V květnu a červnu je nejlepší doba pro sběr různých ostřic. Letní měsíce jsou také ideální pro sběr bylinek, jako je dobromysl, levandule a vratič.

Na podzim je čas na sušení zahradního odpadu. Denivky se beztak sestříhávají, stejně jako perovskie a různé traviny. Dokonce i v zimě existují možnosti sběru materiálu, např. dlouhé výhonky divokého vína nebo větvičky břízy či plaménku. Na vlhkých stanovištích lze nalézt přesličku zimní.

Co sbírat?

Košíky můžete vyrábět téměř z každého rostlinného materiálu.

Traviny jsou stejně vhodné jako ohebné byliny. Do držadel lze dobře zapracovat i menší větvičky, stejně jako kůru. K ovinování košíků jsou vhodné i kořeny a listy, plody a semena zase upotřebíme jako dekoraci. Budete-li v blízkém okolí pravidelně sbírat materiál na košíky, brzy zjistíte, kde rostou vaše oblíbené rostliny a můžete je pak cíleně vyhledávat.

1.05

Mračňák Theophrastův (Abutilon theophrastii)

1.06

Orobinec

1.07

Puškvorec s květem

1.08

Japonský banánovník

Skladování

Doma svažte byliny a traviny do kytic a zavěste je na tmavém, ale suchém místě, aby uschly. Ve světlých prostorách ztrácejí rostliny svou zelenou barvu a zhnědnou. Tmavá barva může být samozřejmě také velmi hezká, dobromysl usušená na slunci získá například krásný tmavě hnědý barevný odstín. Zelená barva však na košících vypadá přece jen nejpůvabněji. Materiál můžete skladovat i po celé roky. Abyste jej pak mohli zpracovávat, je nutno jej jen trochu navlhčit.

Další zdroje materiálu

Kromě sběru v přírodě lze vhodné rostliny také pěstovat. Sazenice si můžete zakoupit např. ve školkách nebo zahradnictvích a zasadit je na vlastní zahradě.

Pro košíky, které vyrábím už roky, jsem zpracovával nezměrné množství materiálu. I k tomu, abych nasbíral relativně malé množství, musím strávit v lese dlouhou dobu a mnoho rostlin je v době, kdy přijdu, již odkvetlých nebo otrhaných. Anebo naopak se může stát, že na mnoha stanovištích najdu více materiálu, než mohu unést nebo sklidit.

Právě proto, abych mohl být ve správný čas na správném místě a mohl v relativně krátké době sklidit dostatečné množství vhodných rostlin, jsem kdysi začal sázet rostliny na výrobu košíků na své zahradě.

Pak jsou ještě rostliny, které se nám „vnutí“. Možná jste někdy sebrali pár větviček zvláštního druhu, který vás fascinoval, nebo jste se k nim dostali jiným způsobem. Tento materiál jste využili a z vypadlých semen vám nyní roste přede dveřmi rostlina, která čeká na to, abyste ji zpracovali. V mém případě jsou to sporýš, pelyněk a šanta, které u nás bují všude kolem domu. I když jsem se dlouho zdráhal je použít, nakonec se ukázalo, že mají svůj vlastní zvláštní půvab.

Existuje ale i pravý opak: rostliny, které jsem původně považoval za velmi vhodné nebo zvláště cenné, se „odmítaly“ stát košíkem.

2Technika

Technika výroby ovinovaných košíků, popsaná v této knize, je velmi stará a rozšířená po celém světě; v závislosti na místních možnostech a tradicích zůstala přitom zachována řada obměněných forem. V našem regionu (Štýrsko) bylo a je například běžné sešívat obilnou slámu (většinou žito) vrbovými proutky. V Africe je známé ovinování svazků travin a v Horním Štýrsku a na Sibiři se sešívalo, resp. ovinovalo smrkovými kořeny.

Já sám jsem se tuto techniku naučil už v dětství a brzy jsem zkoušel experimentovat i s dalšími materiály. Velmi rád pracuji s různými bylinami a také s levandulí. V průběhu let jsem vyrobil košíky z více než 100 různých druhů rostlin. Pro začátečníky je zvlášť vhodná sítina rozkladitá (Juncus effusus) nebo ostřice (Carex ssp.). K šití používám bavlněný provázek o tloušťce 2 mm, ale vhodný je samozřejmě i jakýkoli jiný. Mojí nejoblíbenější jehlou je velmi pevná čalounická jehla. Dalším užitečným nástrojem jsou jemné kleště, kterými lze lépe zachytit a utáhnout provázek.

Kromě toho budete potřebovat jednoduchý rozprašovač, třeba ten, co se používá na rosení rostlin. Pomůže navlhčit rostlinná stébla, pokud jsou zcela suchá, aby byla ohebnější a při práci se tak snadno nelámala. Zejména na začátku práce, u vázání uzlů a u těsných zaoblení, záleží na tom, aby byl materiál zvláště ohebný. Sem tam potřebuji ještě zahradnické nůžky na hladké odstřižení silných svazků travin a také malé kladívko na zatloukání dřevěných tyčinek. Nejdůležitějšími nástroji jsou však jehla a kleště.

2.01

Nejdůležitější nástroje potřebné k výrobě košíků: metr, rozprašovač na květiny a kleště.

2.02

Provázek (k dostání v papírnictví) a silná, mírně zahnutá ocelová čalounická jehla (k dostání v obchodech pro ruční práce).

Pracovní postup

Výroba ovinovaných ploch je relativně jednoduchá a nezahrnuje vlastně nic jiného, než vytvarování rovnoměrně silného svazku ze sušených rostlin, začínajícího uzlem, a jeho přišití pomocí jehly a provázku na svazek ležící vespod.

2.03

Jehlu zapichuji zepředu…

2.04

...a provléknu pod provázkem poslední řady.

Při tom držím svazek mezi palcem a prostředníčkem levé ruky (jsem pravák) a ukazováčkem na něj tlačím. Steh se provádí ve spodní řadě a protáhne se pod provázkem poslední řady.

Zní to celkem jednoduše – a vlastně to i jednoduché je.

Při pokračování práce je nutno dbát na to, aby byl svazek neustále rovnoměrně silný. Pokud cítíme, že se ztenčuje, přidáme několik stébel, která zasuneme doprostřed svazku. Takto se svazek jakoby donekonečna prodlužuje a zakončí se až tehdy, když je košík hotový. Hlavní potíž tkví v získání citu pro jednotlivé materiály.

Každý druh, každá odrůda rostlin vykazuje totiž při zpracovávání rozdíly. Zejména na začátku práce je důležité materiál neustále navlhčovat nebo jej připravit na zpracování pomocí kleští, např. jej promačkat. Díky praxi se během doby seznámíte s vlastnostmi různých rostlin a shromáždíte zkušenosti při jejich zpracovávání.

Na následujících stránkách popisuji výrobu pěti různých košíků z pěti různých rostlin, na kterých chci ukázat, nač je třeba v konkrétních případech dbát.

Abychom docílili hezky zaobleného tvaru, je důležité našité svazky co nejčastěji ohýbat. To dělám tak, že svazek oběma palci tisknu směrem ven a proti nim tlačím z vnější strany zbylými prsty (vždy ve směru práce). Když tuto činnost opakuji v krátkých intervalech, získá košík, resp. ovinovaná plocha krásný kulatý tvar.

Stehy začínají uprostřed a provádějí se pokud možno ve stejných rozestupech, resp. v navazující linii. Aby se u kulatých košíkových den rozestup mezi stehy neustále nezvětšoval, přidávám „mezistehy“.

Rozestup mezi stehy nevolte příliš malý. Doporučuji cca 2–2,5 cm. Jednou zvolený rozestup byste totiž měli dodržet až do konce práce na košíku. V zásadě platí: čím menší je rozestup, tím delší je doba výroby a tím větší je spotřeba provázku.

Tím nechci říct, že košík z tenkých svazků s rozestupy provázku třeba 1 cm je špatný nebo nehezký – naopak! Čím jemnější je práce, tím mimořádnější výrobek vznikne. Je třeba mít na paměti, že takový malý levandulový košíček, vyobrazený na obrázku 4.28, není hotov za 3 hodiny, ale vyžaduje třeba i 6–8 hodin.

Pro začátečníky je samozřejmě žádoucí, aby svůj hezký výrobek drželi v ruce co nejdříve. Kdo už vyrobil několik košíků a má určitý cvik v tvarování a sešívání svazků, může rozestup zmenšit. Zkušený košíkář koneckonců ví, do čeho se pouští, a může tedy odhadnout, kolik času chce do svého košíku investovat.

Zvolíme-li rozestup stehů příliš velký, může být košík nestabilní. V zásadě se musí každý podle materiálu a velikosti výrobku rozhodnout, jaký rozestup stehů bude správný.

Ať už zvolím jakýkoli rozestup stehů, délku vázacího vlákna není třeba vyměřovat předem. Když je šicí vlákno u konce, lze kdykoli navázat nové. Já sám pracuji rád s dlouhým provázkem, i když samozřejmě znám pořekadlo „Dlouhá nitka, líná dívka“. Na jeden steh potřebuji ale skoro 8 cm vázacího vlákna. Uzel položím na vnější stranu, kleštěmi jej vytáhnu nahoru a v další řadě na něj položím svazek.

3Oválný košík zdobený ulitami

Prostřednictvím výroby tohoto košíku bych chtěl popsat zhotovení oválného dna a rovněž ukázat, jak lze využívat různé předměty jako dekorace. Vhodné jsou nejen hlemýždí ulity, tak jako zde, stejně tak můžeme použít kousky dřeva, šišky nebo plstěné ozdoby. Fantazii se meze nekladou. Pro košík popsaný na následujících stránkách budeme potřebovat asi 1 kg sušeného materiálu a asi 45 m provázku. Použil jsem biku bělavou (Luzula luzuloides), která se snadno zpracovává.

3.01

K upevnění ulit používám špejle na ražniči.

3.02

Vyrábíme-li oválný košík, je třeba předem určit, jak má být dlouhý a široký. Pokud má být jeho délka například 25 cm a šířka 15 cm, tak jako u mého vzorového košíku, musím začít s 10 cm dlouhým, rovným středovým dílem (tj. délka středového dílu = rozdíl mezi délkou a šířkou). Má-li být košík dlouhý např. 30 cm a široký 10 cm, musím začít se středovým dílem o délce 20 cm.

3.03

Uchopím svazek o tloušťce prstu a svážu ho provázkem přesně 10 cm od konce.

3.04

Na tomto místě se svazek přeloží tak, že delší část směřuje nahoru a vlákno pokračuje na zadní straně.

3.05

Poté vedu provázek zezadu přes svazek…

3.06

… a protáhnu jím jehlu ze spodní třetiny do horní.

3.07

V dalším kroku položím provázek zespodu kolem svazku a jehlu protáhnu z horní do spodní třetiny. Důležité je, abych jehlu zapíchl vždy tak daleko nahoru, aby stébla, která leží uprostřed, byla při každém stehu zachycena.

3.08

Pro zadní stranu platí totéž, všechny stonky musí být pevně sevřeny.

3.09

Tento postup se v prvních dvou řadách opakuje, dokud nedospějeme k začátku svazku: zapichujeme jehlu střídavě, nejprve shora, pak zespodu, pak opět shora atd. Dbáme na to, aby poslední steh směřoval zdola nahoru a provázek poté visel dolů.

3.10

Když se dostanu na začátek svazku, ohnu stébla kolem začátku směrem dolů, provázek vedu vpředu kolem a zapíchnu před posledním stehem.

3.11

Nyní mám pevný začátek, na kterém budu dále rovnoměrně pracovat. Další stehy by neměly ležet na stejných místech jako stehy v první dvojité řadě.

3.12

Začátek je hotov.

3.13

U oválných košíků je nutno dbát především na to, abychom na místech zaoblení materiál rovnoměrně zastrkovali, aby nebylo dno košíku na konci špičaté a aby byl začátek později co nejrovnější a ve středu dna.

3.14

Když dno košíku dosáhne požadované velikosti (15 × 25 cm), začnu s tvorbou stěn. Vycházím ze zaoblení a prameny přišívám nahoru, nikoli na stranu.

3.15

Zde jsou dokončeny dvě kompletní řady stěny…

3.16

… takže mohu začít s rozprostřením ulit, které slouží jako ozdoby. Šest ulit by mělo stačit.

3.17

Když chci ulity bezpečně upevnit, vyrazím do nich opatrně otvor pomocí kladívka a hřebíku. U mořských šneků používám vrtačku s vrtákem na keramiku.

3.18

Ulitu položím před sebe na stůl otvorem nahoru a pomocí hřebíku a kladívka vyrazím co nejhlouběji zevnitř do skořápky otvor.

3.19

Po vytažení hřebíku ulitu otočím a vzniklým otvorem vyrazím další otvor na protilehlé straně.

3.20

Oběma těmito otvory pak provléknu špejli a upevním ji spolu s ulitou na okraj košíku.

3.21

Nyní mohu pokračovat s prací na košíku. Zvednu pramen před ulitou nahoru a jen volně jej ovinu. Pokud mi délka tohoto pramene dostačuje, upevním jej za ulitou třemi až čtyřmi stehy a provázek pak pevně utáhnu kleštěmi.

3.22

V prvním kole upevním na okraj jen každou druhou ulitu.

3.23

Vznikne tak zvlněný okraj, který může také vypadat půvabně.

3.24

Abych znovu získal rovný okraj, upevním další čtyři ulity v „údolích“ a vyrovnám pomocí pramene. Přitom za každou ulitou utáhnu volně ovinutý pramen kleštěmi.

3.25

Než košík ukončím, položím nahoru ještě jednu řadu svazků.

3.26

Horní řadu ukončím zpětným stehem a zapichuji přitom do stejných otvorů jako předtím. Tím získám klikatý vzor, který vytváří pěkné zakončení a zpevňuje okraj.

3.27

Po dokončení zpětného šití protáhnu provázek stehem, který leží pod ním, a udělám smyčku...

3.28

… protáhnu jehlu smyčkou…

3.29

… a tímto způsobem získám uzel. Aby uzel opravdu pevně přiléhal ke košíku, utáhnu jej kleštěmi.

3.30

Volný konec protáhnu pevným materiálem a na vnitřní straně jej zastřihnu v jedné rovině se stěnou.

3.31

Košík je hotový.

4Levandulový košík

Výroba levandulového košíku se v zásadě moc neliší od výroby ostatních. Protože se zde jedná o košík s kulatým dnem, popíšu na dalších stránkách podrobněji potřebné pracovní kroky. Doporučuji vám však, abyste pro své první kulaté košíky nevolili právě levanduli, protože tento materiál je obtížnější na manipulaci. Zkuste to nejprve ze sítiny nebo jiných travin a teprve později, když pro tento postup získáte cit, se pusťte do výroby košíku z levandule.

Když vezmete do ruky jednotlivý stonek levandule, vidíte, že se relativně snadno zlomí. Než začnu pracovat s levandulí, postříkám ji proto hojně vodou a nechám vlhkost, aby se vpila. Tak, jako popisuji v části „Bylinky“, udělám čas od času „zkoušku zlomem“ a zkouším, zda se stéblo zlomí.

4.01

Na tento košík je potřeba cca 400 g levandule (sušené) a 20 m provázku.

4.02

Vezmu několik velmi tenkých stonků (zároveň to bývají ty nejkratší).

4.03

Aby byly stonky ohebné a měkké, promačkám je kleštěmi; začnu na vnějším konci…

4.04

… a pokračuji dále směrem dovnitř každé cca 4 mm.

4.05

Stonky se brzy začnou od sebe oddělovat.

4.06

Takto připravený materiál stočím kolem prstů...

4.07

… a začátek protáhnu smyčkou.

4.08

Vzniklý uzel pevně utáhnu. Odstávající části mohu bez obav odstřihnout.

4.09

Pomocí jehly protáhnu provázek středem uzlu a konec provázku uvážu na provázek tak pevně, aby vznikla klička.

4.10

Tak mám možnost první steh utáhnout velmi pevně. Dbám na to, aby uzel ležel nahoře; jen tak jej mohu skrýt pomocí další řady.

4.11

Provázek položím v pravém úhlu přes stočený pramen, propíchnu opět středem a zcela protáhnu.

4.12

Totéž opakuji ještě jednou. Celkem by měly první čtyři stehy směřovat do prostředku a provázek by měl tvořit tvar hvězdy.

4.13

Teprve pátý steh se provede trochu nad prostředkem. Pomocí otáčení a navinutí pramene po každém stehu získáme rovnoměrný vzor.

4.14

Každý další steh se provede jako obvykle pod stehem poslední řady.

4.15

Před každým stehem levanduli promačkám pomocí kleštiček, aby byla ohebnější.

4.16

Má-li dno košíku průměr 10–15 cm, lze v závislosti na tloušťce stonků a druhu levanduli ohýbat, aniž bychom ji předtím promačkali.

4.17

Podíváme-li se přesně, zjistíme, že průměr dna se s každou řadou zvětšuje o tloušťku pramene. Tam, kde se pramen právě přišívá, není dno kruhové, ale dělá „skok“ jako při každé spirále. Místo tohoto skoku lze snadno zjistit pomocí metru.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Pleteme košíky z trav a bylinek.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.