Brány radosti

19 meditací
pro autentický život

Daniel Odier

Přeložila Lenka Adamcová

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Odier, Daniel

[Doors of joy. Česky]

Brány radosti : 19 meditací pro autentický život / Daniel Odier ; z anglické verze The doors of joy přeložila Lenka Adamcová. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2016. -- 80 stran

ISBN 978-80-7500-195-5

2-584.5 * 159.923.2 * 17.023.34 * 17.02 * 22/24-583 * 244.82

– duchovní cesta

– sebepojetí

– štěstí

– radost

– životní harmonie

– meditace

– zen-buddhismus

– populárně-naučné publikace

22/24 - Náboženství Dálného východu. Indická náboženství.
Hinduismus. Buddhismus [5]

Originální francouzská verze byla vydána pod názvem Les portes de la joie. Anglickou
verzi vydalo nakladatelství Watkins Publishing Limited ve Velké Británii a v USA
v roce 2014. České vydání zprostředkováno přes Montse Cortazar Literary Agency
(www.montsecortazar.com). Všechna práva vyhrazena.

Daniel Odier

Brány radosti

The Doors of Joy

Copyright © Daniel Odier, 2014

Desing and typography copyright © Watkins Publishing Limited, 2014

Translation © Lenka Adamcová, 2015

Czech edition © MAITREA a.s., Praha 2016

ISBN 978-80-7500-195-5 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-7500-218-1 (epub)

ISBN 978-80-7500-219-8 (mobi)

ISBN 978-80-7500-217-4 (pdf)

Předmluva

V průběhu uplynulých let jsem vyučoval v Evropě, Spojených státech a Jižní Americe. Postupně jsem si začal uvědomovat, že učení,
které mělo vést k osvobození, je pouhou novou, atraktivnější teorií světa a vytváří nová pouta, která udržují lidské bytosti v uzavřeném univerzu.

Zen jsem objevil, když mi bylo patnáct let, a to prostřednictvím monumentálního díla D. T. Suzukiho. Od té doby cítím ikonoklastickou sílu starých čínských mistrů, kteří přispěli ke kompletnímu odstranění podmiňování v jakékoli víře včetně buddhismu. Byl jsem ale ještě moc mladý, abych se dokázal vzdát představy ideálního systému, který by mi umožnil dosáhnout vnitřního míru.

Později jsem patřil k první vlně vetřelců ze Západu, kteří doufali, že objeví moudrost na cestách po Indii. Setkal jsem se s dzogčchenem zosobněným Dodjo Rinpočhem a Chatral Rinpočhem, Vidžňána Bhajrava tantrou díky čínskému jogínovi C. M. Chenovi a nakonec s vadžrajánou vyučovanou tím, kdo se stal mým mistrem, tedy Kalou Rinpočhem. Tuto cestu jsem následoval sedm let a od této nádherné lidské bytosti, která vyzařovala absolutní lásku, jsem se toho spoustu naučil. Kousek po kousku se mi magický svět Tibeťanů jevil stále víc vzdálený západnímu myšlení a já jsem se uchýlil ke kašmírskému šivaismu, jehož filozofie zbavená jakýchkoli kulturních znaků mě hluboce oslovila. Potkal jsem Lalitu Déví, jogínku, která žila jako poustevnice a která mi předala cesty spanda a pratjabhidžna (pratyabhijna). Její extrémní, přímý přístup směřoval přímo k jádru věci a vyhýbal se všem spirituálním pastem. Věděla, jak odhalit podmiňování – tím, že vrhla světlo na jeho strachy, člověka donutila být nebojácným; zničila jeho vnější masku tak, že mu otevřela cestu ke spontánnosti. To nebyl přístup, který bych byl zvyklý se učit, ale spíš uvedení do asketismu, zřeknutí se veškerých fixací. Cílem bylo znovu se stát lidskou bytostí, plně se otevřít světu, živý a plný touhy a vášně, bez nejmenší ambice být čímkoli jiným než spontánním.

Poté, co jsme se rozloučili, a tváří v tvář nepravděpodobnosti dalšího možného setkání s ní jsem znovu pocítil přitažlivost zenu a vstoupil jsem do několika komunit, abych tuto praxi prohloubil. Měl jsem možnost sledovat, že zastávání nějaké víry a pravidel omezuje vědomí. Uvědomil jsem si, že by se ve mně znovu vytvořily systémy a že toto neustálé hledání brání veškerému autentickému osvobození. Konformnost a puritánství těchto spirituálních kruhů mi vždycky připadaly příliš „náboženské“. Scházela v nich jedna podstatná součást – radost.

Při vyučování jsem zjistil, jak je pro mě obtížné nevytvářet žádné systémy podobné těm, které mě omezovaly v mém hledání. Viděl jsem, že moji studenti by nevyhnutelně propadli sklonu, který máme všichni, a to budovat si konceptuální omezení, abychom dodali větší hodnotu svým vědomostem a prožitkům.

V průběhu času jsem se dostával blíž ke čchanu (čínskému zenu) a k esenci kašmírského šivaismu. Stával jsem se stále víc ikonoklastickým a proměňoval jsem se ve spirituálního anarchistu, jehož jedinou ambicí bylo dosáhnout autentické svobody tím, že zapomenu na cestu, kterou jsem vždy následoval. Často jsem si vybavoval Montaigneova slova: „Jsem člověk a nic lidského mi není lhostejné.“

Zdálo se mi stále víc zřejmé, že zásadní je uniknout jakýmkoli omezením a že radost je jedinou přirozenou věcí hodnou dosažení. Duchovní rozprava mi připadala jako fatální past. Trávení času se starými čínskými mistry dynastie Tang mě stále víc a víc vystavovalo této bizarní svobodě.

V roce 2005 jsem jel do Číny, abych se tam setkal s Jing Huim, jediným žijícím následovníkem ikonického mistra dvacátého století Hsu Yuna, a našel jsem v něm inkarnaci svobody starobylých filozofů. Stal jsem se jeho žákem a nakonec jsem byl vysvěcen na čchanového mistra.

Od té doby, prostý veškerých připoutaností, se pouštím pouze do toho, že lidem, s nimiž se setkám, pomáhám nacházet spontánnost, radost a svobodu.

1.
Radost v srdci všeho

Radost zaujímá ústřední místo v tomto usilování o absolutno, jež je podstatou veškerého života. Není možné ji srovnávat s potěšením nebo se štěstím, protože ty jsou závislé na vnějších okolnostech a jsou pomíjivé. Radost je ústředním prvkem jakéhokoli hledání a je tím nejjasnějším znamením, že lidská bytost dosáhla harmonie pramenící z jeho filozofických, uměleckých a spirituálních praktik.

Radost dělá tak výjimečnou to, že stejně jako kteroukoli jinou podstatnou záležitost ji můžeme vždy znovu najít. Rodíme se s tímto darem, vlivy, jimž jsme vystaveni, nás však nutí tento podstatný dar zanedbávat a honit se za prchavějším potěšením. Zklamání přicházející s pomíjivými potěšeními a povrchní představa o štěstí nás nutí zapomínat na radost, která potřebuje trvalou a pozornou kreativitu, aby mohla vzkvétat.

Když se setkáte s radostným člověkem, můžete pozorovat, že radost jako taková je nezávislá na jakýchkoli vnějších faktorech; vzkvétá bez ohledu na vnější okolnosti. Může sice kolísat, nic ji ale nemůže zničit. Je opakem smutku a melancholie, s nimiž však sdílí odtrženost od okolností našich životů.

Radostný ani melancholický člověk nepotřebuje pozitivní či negativní elementy, aby předurčovaly jeho stav.

Člověk by se tedy mohl podivovat nad tím, odkud tato nezávislost pramení. Radost předpokládá hojnost spojení, je potřeba si uvědomovat velké množství faktorů, jež ruší destruktivitu zklamání nebo smutku, které přežívají izolované na ostrůvku uprostřed moře blaženosti. Radost je spojena s naší přítomností ve světě. Pramení přímo z ní. Abychom znovu objevili radost, musíme znovu objevit a rozvíjet svou schopnost obsáhnout tu nejširší oblast reality, která je nám k dispozici. Radost vyžaduje praxi. Existují také četné překážky bránící radosti, které je možné jednu po druhé překonávat, pokud intuitivně cítíme a jasně vnímáme, jaké překážky to jsou.

Radost obnovuje nevinnost, jež pochází z jisté bláznivé moudrosti, z prožívání života ve všech jeho rozměrech. Tato nevinnost není ignorancí tragických aspektů, naopak, je to ostré vnímání této lidské dynamiky. Dalo by se dokonce říct, že tento element je od radosti neoddělitelný. Bez této rovnováhy by radost byla pouze křehkým stavem ovládaným okolnostmi.

Autentická radost je prostorem, kde vše může být projeveno, trvalou přehlídkou ohňostrojů, která nepůsobí jako křiklavé pošpinění nebe, ale dovoluje nám objevit, že nemá žádné hranice. Radost netoleruje polovičatost. Člověk nemůže být radostný jenom napůl. Pokud radost neovládne celou bytost, jedná se pouze o jednu z masek štěstí. Radost s sebou nese kreativitu a odvahu osvobodit se od velké části našich vlastních konceptů a podmiňování. Přístup k ní je možné získat pouze prostřednictvím neochvějné nebojácnosti.

***

Zkoumání radosti

Když prožívám nějaký radostný okamžik, znamená to,

že se znovu spojuju s jinými radostnými okamžiky
a se zdrojem radosti?

***

Je zdroj radosti závislý na nějakém objektu,

nebo je to hlubší, vrozený a nezávislý pocit?

***

Závisí moje radost na mojí přítomnosti ve světě?

Zvyšuje se v okamžicích, kdy jsem dokonale přítomný,

nebo se snižuje, když jsem rozptýlený nebo rozrušený?

***

Žiju s pocitem, že radost je podmíněná,
závislá na intenzitě přítomného prožitku,
nebo se mě dokonale zmocňuje bez jakéhokoli zjevného důvodu?

***

Kdybych si udělal seznam událostí,
které ve mně vyvolávají radost,

co by na takovém seznamu bylo?

***

Kolik z událostí na tomto seznamu je závislých na jiných lidech?

***

2.
Organická radost

Tou nejprostší, nejzákladnější a nejesenciálnější radostí je radost organická. Je to první emoce prožívaná dítětem a postupně se vytrácí působením vnějších vlivů a utrpení, které dítě prožívá bezprostředně po narození. Tato organická radost se mohutně projevuje v průběhu dospívání a v pozdějším věku pak v podobě občasných záblesků. Náboženství odmítají a znevažují tělo, protože ho vnímají jako překážku absolutní čistoty, a tudíž přispívají k narušování našeho vnímání organické radosti. Tělo se dostává do napětí, omezuje své prožívání světa, vytváří si pocit, že je nenapravitelně poškozené a že musí být ve prospěch mysli obětováno. Tělo se postupně učí cítit živé pouze prostřednictvím bolesti, která nám dává alespoň nějaké znamení: Trpím, takže žiju.

Jako první krok k posílení radosti se musíme znovu spojit se svým tělem, přijmout ho a uznat jeho nepopiratelné právo na život; musíme být odvážní a odhodlaní realizovat svou vlastní přirozenost. Jako série důmyslných překážek se vynoří morální příkazy. Bude nezbytné je rozšifrovat a vynést je na světlo. Je potřeba, abychom pozorně naslouchali svému vnitřnímu hlasu, který se neustále pokouší bránit komunikaci těla s tím, co je skutečné. Odkud pochází tento hlas, který prohlašuje, že nemáme právo být živí? Je to hlas našich rodičů, našich učitelů nebo duchovních – lidí, s nimiž jsme nebo jsme byli v kontaktu? Nebo by to mohl být projev našich nejhlubších strachů ze života žitého v jeho největší plnosti? Nebo je to onen proslulý impuls smrti, který nás doprovází naším životem? Čím víc tento hlas posloucháme, tím víc dokážeme rozpoznat jeho absurdnost. Je to hlas našeho vnitřního dialogu, náš vlastní hlas. Proto mu můžeme dovolit mlčet. Smysl našemu životu dodá, budeme-li ho přijímat v celé jeho plnosti. Takže až přijde smrt, nebudeme litovat, že jsme svůj život nežili naplno.

Jakmile jsme schopni postoupit za tento první krok, když sami sobě dáme plné právo k životu, zjistíme, že naše tělo a naše schopnost cítit pulzování života a vlastní emoce byly znecitlivělé celými roky smyslového, mentálního a emocionálního strádání. Pak si uvědomíme, že nám to poskytovalo křehkou iluzi jistoty hrozící rozpadem i při tom nejlehčím otřesu.

Na své cestě k radosti se v první řadě musíme vzdát představy jistoty. Život je nádherný stejnou měrou, jakou je nebezpečný. Vzpomínám si, že jsem kdysi viděl jednu dospívající dívku, která stavěla hrdě na odiv tričko, na něž si sama napsala heslo: „Co mě neděsí, to mě nezajímá.“ Připomínejme si tuto odvahu, abychom mohli začít vychutnávat organickou radost.

Naše tělo je báječný a těžko uchopitelný nástroj. Je schopné nám dělat průvodce v našich rozhodnutích, přesně a rychle, díky své bezprostřednosti. Tělo má ve svém slovníku jenom dvě slova: ano a ne. Nezná váhavost a nerozhodnost. Jeho cesta, jak říct ano, je otevřít se, zatímco jeho způsob, jak říct ne, je se uzavřít. Toto přímé sdělení se projevuje za méně než vteřinu, zatímco naše mysl stále ještě zvažuje, prohledává minulost, listuje statistikami, určuje možná rizika selhání jenom proto, aby po mnoha minutách, dokonce hodinách, navrhla nějaké prozíravější řešení, které velmi pravděpodobně použijeme. Dovolme svému tělu fungovat
v jeho rychlém režimu a důvěřujme mu, abychom dosáhli uvolnění své mysli. To je naším prvním cvičením na cestě k radosti. Budeme mít strach! Budeme mít pocit, že jednáme pošetile! Pomalu budeme znovu objevovat elementární potěšení z obnoveného spojení se svým tělem.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Brány radosti.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.