podzemí

Resident Evil v nakladatelství

FANTOM Print

Konspirace Umbrella

Caliban Cove

Město mrtvých

Podzemí

Nemesis *

* Připravujeme

podzemí

s. d. perry

FANTOM Print

2016

Copyright © CAPCOM. Licensed for use by Titan Publishing Group Ltd.

This translation of Underworld, first published in 2012 year, is published by arrangement with Titan Publishing Group Ltd.

Translation © Kateřina Niklová

ISBN 978-80-7398-810-4 (ePub)

ISBN 978-80-7398-811-1 (mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

PROLOG

ASSOCIATED PRESS, 6. ŘÍJEN 1998

TISÍCE LIDÍ ZABITY PŘI POŽÁRU V HORSKÉ KOMUNITĚ,
NA VINĚ MŮŽE BÝT TAJEMNÁ NEMOC

NEW YORK, NY – Odlehlá horská komunita Raccoon City, PA, byla státem i federálními úřady oficiálně prohlášena za oblast katastrofy, zatímco obětaví hasiči dál bojují s hasnoucími požáry a počet mrtvých narůstá. Odhady nyní říkají, že výbuchy a následné požáry, které zasáhly Raccoon v brzkých ranních hodinách v neděli 4. října, zabily přes sedm tisíc lidí. Tato událost je označována za nejhorší katastrofu v dějinách Spojených států od průmyslové revoluce, a zatímco humanitární organizace a zahraniční novináři se srocují u blokád okolo hořících ruin města, šokovaní přátelé a rodinní příslušníci obyvatel Raccoonu se sjíždějí do nedalekého Lathamu, kde čekají na zprávy.

Ředitel Národního centra pro likvidaci následků přírodních katastrof (NDC) Terrence Chavez, koordinátor společného zásahu hasičských a záchranářských týmů, vydal včera v noci prohlášení pro tisk, v němž oznámil, že pokud nedojde k nepředvídatelným komplikacím, očekává, že poslední požáry budou uhašeny do půlky týdne, může ale trvat celé měsíce, než bude zjištěna příčina požáru a než bude vyloučeno nebo potvrzeno žhářství. Chavez řekl: „Samotný územní rozsah katastrofy znamená, že nalezení odpovědí bude tvrdý oříšek, odpovědi tady ale jsou. Zjistíme, co se tu stalo, ať to stojí, co to stojí.“

K dnešní šesté hodině ranní bylo nalezeno sedmdesát osm přeživších, jejich jména a zdravotní stav však zůstávají utajeny; byli převezeni do federálního zařízení na neznámém místě na pozorování a k případnému ošetření. Prvotní hlášení týmů HazMat naznačuje, že na vině by mohla být neznámá nemoc, která nakazila občany a ochromila je natolik, že nedokázali uniknout. Existují náznaky, že tato nemoc mohla u některých nakažených vyvolat silnou psychózu. Členové soukromých i federálních center pro kontrolu nemocí žádají o rozšíření karantény, a i když nebylo vydáno žádné oficiální prohlášení, na veřejnost pronikly popisy fyzických a biologických odchylek v mnoha obětech. Jeden ze zdrojů, pracovník federálního vyšetřovacího týmu, řekl: „Některé z obětí nebyly jenom spálené, nezemřely jednoduše na otravu kouřem. Viděl jsem lidi, kteří byli zastřelení či ubodaní, nebo zemřeli jinou násilnou smrtí. Jiní byli zjevně nemocní, mrtví nebo umírali dlouho předtím, než vůbec došlo k požáru. Ten byl sám o sobě zlý – strašlivý – ale vsadil bych se, že nebyl jedinou katastrofou, k níž tady došlo.“

Raccoon City se dostalo do povědomí už dříve tohoto roku, kdy komunitou otřásla série nezvyklých vražd. Jednalo se o vraždy bez zjevného motivu, o projevy extrémního násilí, při nichž v několika případech došlo i ke kanibalismu; místní noviny už opatrně vytváří spojení mezi jedenácti nevyřešenými vraždami z léta a zvěstmi o brutální vlně násilí, k níž mělo dojít před požárem.

Pan Chavez odmítl tyto domněnky potvrdit či vyvrátit, řekl pouze, že tragédie bude podrobně vyšetřena…

NATIONWIDE TODAY, RANNÍ VYDÁNÍ, 10. ŘÍJEN 1998

POČET MRTVÝCH V RACCOONU STOUPÁ,
JAK ZÁCHRANÁŘSKÉ TÝMY SPOJUJÍ SÍLY

NEW YORK, NY – Oficiální počet mrtvých dosáhl téměř 4500, zčernalé ruiny Raccoon City jsou však i nadále pročesávány s cílem najít další oběti apokalypsy, která ho zasáhla v neděli brzy zrána. Zatímco národ truchlí, přes šest set mužů a žen pracuje na odhalení příčin zničení kdysi mírumilovné komunity. Místní humanitární organizace, vědci, vojáci, federální agenti i výzkumné týmy různých korporací se spojili v ukázce odhodlání a cílevědomosti a sjednotili zdroje a přijali určené úkoly, aby pomohli odhalit pravdu.

Ředitel NDC Terrence Chavez, oficiální velitel akce, se spojil s výzkumníky z center pro kontrolu nemocí po celém světě, s agenty různých poboček národní bezpečnosti a také se soukromě financovaným týmem mikrobiologů z Umbrella, Inc., farmaceutické společnosti, která vyšetřuje možné spojení mezi jejich chemickou laboratoří na okraji města a podivnou nákazou, které se začalo říkat „raccoonský syndrom“.

Prvotní studie této nemoci byly velmi vágní a neprůkazné. Velitel týmu Umbrelly, doktor Ellis Benjamin, řekl: „Jsme přesvědčeni, že obyvatelé Raccoonu byli něčím nakaženi, ať už náhodou nebo úmyslně. Prozatím víme pouze to, že nákaza nebyla přenosná vzduchem a konečnými důsledky byly rychlý buněčný rozklad a smrt; stále nevíme, jestli se jednalo o bakteriální či virovou nákazu, ani jaké měla symptomy, ale nespočineme, dokud nevyčerpáme všechny zdroje. Ať už zjistíme cokoli a i kdyby v celé věci sehrály roli i materiály Umbrelly, jsme odhodláni dovést celou věc do konce. Je to to nejmenší, co můžeme udělat, s ohledem na všechno, za co naše společnost vděčí obyvatelům Raccoonu.“ Chemická továrna Umbrelly a administrativní zařízení v Raccoon City zaměstnávaly téměř tisíc místních lidí.

142 přeživších je stále drženo na neznámém místě v karanténě kvůli pozorování a výslechům. Jejich identity jsou stále chráněny, FBI se však oficiálně vyjádřila k jejich zdravotnímu stavu. Sedmnáct přeživších utrpělo drobná zranění, jsou ale stabilizovaní, stav sedmdesáti devíti je po podstoupených chirurgických zákrocích stále kritický, a čtyřicet devět přeživších, kteří nebyli nijak zraněni, prožilo hluboký mentální či emocionální otřes. Stále nebylo potvrzeno, zda je některý z nich nakažen syndromem, prohlášení ale zmínilo svědectví přeživších, kteří potvrdili existenci infekce.

Generál Martin Goldmann, velitel vojenských operací ve zdevastovaném městě, doufá, že všichni, kdo jsou stále pohřešováni, budou nalezeni v následujících sedmi dnech. „Už teď máme tam venku čtyři sta lidí, kteří nepřetržitě pátrají po přeživších a snaží se identifikovat oběti – a právě jsem obdržel zprávu, že dalších dvě stě dorazí v pondělí…“

FORT WORTH BUGLER, 18. ŘÍJEN 1998

ZA RACCOONSKOU TRAGÉDIÍ MŮŽE STÁT
SPIKNUTÍ MĚSTSKÝCH ÚŘEDNÍKŮ

FORT WORTH, TX – Nové důkazy objevené záchranářskými týmy v Raccoon City, PA, naznačují, že „raccoonský syndrom“, virus odpovědný za smrt většiny ze 7200 obětí, o nichž doposud v Raccoonu víme, mohl být vypuštěn mezi nic netušící populaci náčelníkem raccoonské policie Brianem Ironsem a několika členy Zvláštní taktické a záchranné jednotky (S.T.A.R.S.).

Na tiskové konferenci, kterou včera večer svolali mluvčí FBI Patrick Weeks, ředitel NDC Terrence Chavez a doktor Robert Heiner – kterého k pátrání přizval velitel týmu Umbrelly doktor Ellis Benjamin – Weeks odhalil, že existují vážné nepřímé důkazy o tom, že katastrofa v Raccoonu je důsledkem teroristického útoku, který se vymkl kontrole. Požár, který téměř vymazal městečko z mapy, mohl být pokusem Ironse nebo některého z jeho společníků zakrýt katastrofální dopad úniku.

Podle Weekse bylo v ruinách policejní stanice nalezeno několik dokumentů, které dokazují, že Irons byl vůdcem konspirace s cílem obsadit chemickou továrnu Umbrelly na kraji města. Zdá se, že Ironse rozzlobilo, když městští úředníci na konci července suspendovali několik členů S.T.A.R.S. kvůli zpackanému vyšetřování několikanásobné vraždy – nyní dobře zdokumentovaných kanibalských vražd, které na začátku léta připravily o život jedenáct lidí. Příslušníci raccoonské S.T.A.R.S. byli suspendováni poté, co v posledním červencovém týdnu došlo ke zřícení helikoptéry, při němž zahynulo šest členů týmu. Pět přeživších členů S.T.A.R.S. bylo odvoláno bez nároků na odměnu poté, co se objevily důkazy o tom, že v pádu vrtulníku mohly sehrát roli alkohol či drogy – a třebaže Irons veřejně suspendování své elitní jednotky podpořil, objevené dokumenty naznačují, že měl v plánu pohrozit starostovi Devlinu Harrisovi a několika dalším členům městské rady vypuštěním mimořádně těkavých nebo nebezpečných chemikálií, pokud nevyhoví jeho finančním požadavkům. Weeks řekl, že Irons byl už dříve emocionálně labilní a že dokumenty – korespondence mezi Ironsem a jeho společníkem – odhalila plán, podle něhož chtěl Irons vymoci z Raccoonu výkupné a poté uprchnout ze země. Jeho společník je označován pouze jako „C. R.“, v dokumentu však existují také odkazy na „J. V.“, „B. B.“ a „R. C.“ – což jsou iniciály čtyř z pěti odvolaných S.T.A.R.S.

Terrence Chavez řekl: „Pokud jsou dokumenty pravé, pak Irons a jeho tým plánovali zaútočit na chemickou továrnu Umbrelly na konci září, což by přesně odpovídalo časové ose, kterou doktor Heiner popsal průběh a kulminaci raccoonského syndromu. V tuto chvíli pracujeme s předpokladem, že přepadení skutečně proběhlo a že při něm došlo k neočekávané nehodě s kataklyzmatickými následky. V tuto chvíli nevíme, jestli jsou pan Irons nebo některý z členů S.T.A.R.S. stále naživu, jsou ale hledáni kvůli výslechu. Vyhlásili jsme celostátní pátrání a informovali všechna mezinárodní letiště a hraniční kontroly. Naléháme na všechny, kdo by měli nějakou relevantní informaci, aby se nám ozvali.“

Doktor Helner, proslulý mikrobiolog a přidružený člen divize biohazardu Umbrelly, prohlásil, že se patrně nikdy nedozvíme přesnou směs chemikálií, která byla v Raccoonu vypuštěna. „Je očividné, že Irons a jeho lidé netušili, s čím nakládají – a protože Umbrella neustále vyvíjí nové variace enzymových syntéz, kultivačních médií a virových supresorů, smrtící směs byla s největší pravděpodobností nahodilou agregací látek. Existuje nekonečné množství kombinací materiálu, možnosti jdou do milionů, takže pravděpodobnost duplikace směsi, která způsobila raccoonský syndrom, je astronomická.“

Národní ředitel S.T.A.R.S. nebyl k zastižení, Lida Willisová, regionální mluvčí organizace, však prohlásila, že všichni jsou katastrofou „šokováni a zdrceni“ a že uvolní všechny agenty, které mají k dispozici, na pátrání po pohřešovaných příslušnících S.T.A.R.S. i po kontaktech, které by mohli mít uvnitř organizace.

Ironií je, že dokumenty byly objeveny jedním z vyšetřovacích týmů Umbrelly…

1

„Jeď, jeď, jeď!“ křičel David a John Andrews šlápl na plyn a strhl dodávku prudce za roh, zatímco studenou mainskou nocí duněla střelba.

John si všiml dvou neoznačených černých sedanů v posledním okamžiku, tým tak sotva dostal šanci chopit se zbraní. Nezáleželo na tom, kdo přesně po nich jde – Umbrella, S.T.A.R.S. nebo místní poldové – za vším stála Umbrella.

„Dostaň nás odsud, Johne!“ zavolal David a nějak se mu dařilo působit chladně a nevzrušeně, i když zadní část dodávky provrtávaly kulky. Mohl za to jeho přízvuk – mluví tak vždycky, a kde je k čertu ta Falworthova?

John se cítil roztěkaný, zmatené myšlenky mu pádily; v boji uměl lidem nakopat zadky, ale útoky ze zálohy šly až na dřeň…

… doprava na Falworthovu a pak na letiště – Ježíši, ještě deset minut, a byli bychom pryč…

Už to bylo hodně dávno, co se John naposledy ocitl uprostřed přestřelky, a nikdy ne během honičky v autech. Byl dobrý řidič, seděli ale v dodávce.

Prásk, prásk, prásk!

Někdo vzadu opětoval palbu a střílel z otevřeného zadního okýnka. Dunění devítimilimetrové pistole v těsném prostoru připomínalo hřímání hlasu podrážděného boha, tlouklo Johna do uší a ještě víc mu komplikovalo soustředění.

Deset zatracených minut.

Byli deset minut od letiště, kde na ně mělo čekat pronajaté letadlo. Bylo to jako hloupý vtip – celé týdny se schovávali a čekali, protože nechtěli riskovat, a pak je dostanou, když se chystají opustit zatracenou zemi.

Buráceli po 6th Street a John visel na volantu. Dodávka byla příliš těžká, než aby sedanům ujela, i bez pěti lidí a nákladu artilérie by hranatá, těžkopádná kraksna nebyla žádný rychlík. David ji koupil proto, že vypadala naprosto nevýrazně, bylo tak nepravděpodobné, že by si jí někdo všiml, a teď za to platili – pokud se jim podaří pronásledovatele setřást, bude to malý zázrak. Jejich jedinou šancí bylo ztratit se v provozu. Bylo to nebezpečné, jenže to i nechat se vytlačit ze silnice a zastřelit.

„Zásobník!“ křikl Leon a John střelil pohledem do zpětného zrcátka, v němž uviděl mladého poldu dřepět u zadního okna vedle Davida. Pro cestu na letiště si zvolili zadní sedadla, kde bylo víc místa pro zbraně, jenže to zároveň znamenalo, že nebyli připoutaní; stačilo by, aby John řízl trochu ostřeji zatáčku, a vylítli by ze sedadla…

Prásk! Prásk! Další dva výstřely od sráčů v sedanu, možná z .38. John vymáčkl z klepající se dodávky ještě trochu rychlosti a Leon zatím opětoval palbu ze svého devítimilimetrového browningu. Leon Kennedy byl jejich nejlepší střelec, David po něm asi chtěl, aby mířil na pneumatiky…

… nejlepší střelec hned po mně, a jak mám zmizet v Exeteru v Main přes týden v jedenáct v noci? Není tu žádný provoz…

Jedna z žen hodila Leonovi zásobník, John ale neměl čas podívat se, která to byla, poněvadž zrovna strhl volant doprava a zamířil do centra. Za hvízdání kouřících pneumatik na asfaltu řízl zatáčku na Falworthově a vydal se na východ. Letiště leželo na západě, ale John si nemyslel, že by někoho ve voze v tu chvíli zajímalo, jestli se dostanou k letadlu včas.

Napřed se musíme zbavit žoldáků z Umbrelly. Pochybuju, že by v letadle bylo místo i pro ně.

John zahlédl ve zpětném zrcátku rudomodré blikání a všiml si, že aspoň jeden ze sedanů má na střeše maják. Možná to byli poldové, což by nebylo vůbec dobré.

Propaganda Umbrelly usilující o zmírnění škod byla fakt pečlivá – díky ní všichni poldové ve státě pravděpodobně věřili, že jejich malý tým je přinejmenším zčásti zodpovědný za to, co se stalo v Raccoonu. A i příslušnici S.T.A.R.S. byli oklamáni – někteří lidé na vyšších postech se zaprodali, agenti v terénu však patrně ani netušili, že se jejich organizace stala loutkou farmaceutické společnosti…

… proto je zatraceně těžké opětovat palbu.

Nikdo v jejich provizorním týmu nechtěl ublížit nevinným; nechat se oklamat Umbrellou nebyl zločin, a pokud lidé v sedanech byli fakt poldové…

„Nemají vysílačky, nedali nám varování, nejsou to poldové!“ zavolal Leon a John na vteřinu pocítil úlevu, když vtom před sebou spatřil zátarasy, dopravní značku opřenou u zastavěné ulice. Uviděl bledou tvář a oranžovou vestu muže držícího ceduli „Zpomalte“, vzápětí ji ale zahodil a vrhl se stranou…

… bylo by to směšné, kdyby nejeli rychlostí osmdesát mil za hodinu a do srážky nezbývaly tři vteřiny.

„Držte se!“ zařval John a Claire se zapřela nohama o stěnu dodávky, David popadl Rebeccu a Leon se chytil rukojeti…

… a vůz ječel, škubal sebou a poskakoval jako zdivočelý kůň, roztočil se do strany…

… a Claire doslova cítila otevřený prostor pod pravou stranou dodávky, jak její tělo sklouzlo doleva a ona týlem bolestivě narazila do krytu pneumatiky.

… ach, k čertu…

David něco zakřičel, jenže Claire ho přes pískání pneumatik neslyšela, načež se David vrhl doprava, Rebecca skočila za ním a bum, vůz přistál zpět na zemi tak tvrdě, že znovu poskočil, a vypadalo to, že John má situaci zase pod kontrolou, ozvalo se však vřískání zablokovaných brzd, které doléhalo z…

TŘESK!

Za nimi se ozvalo pronikavé skřípání kovu a tříštění skla, a to z tak těsné blízkosti, že Claire poskočilo srdce. Otočila se, zadívala se spolu s ostatními ven zadním okénkem a spatřila, že jedno z aut narazilo přímo do silničního zátarasu – kterému se oni museli v poslední vteřině vyhnout. Jen na okamžik zahlédla promáčklou kapotu, vytlučená okna a oblak olejovitého kouře, načež jí výhled zastřel druhý sedan, který s vřískotem vylétl zpoza zatáčky a pokračoval v pronásledování.

„Omlouvám se,“ zavolal John, neznělo to ale právě lítostivě; zdál se napružený adrenalinem.

Během několika týdnů, které uběhly od chvíle, co se s Leonem připojili k bývalým členům S.T.A.R.S. na útěku, zjistila, že John dokáže žertovat o čemkoli. Byl to jeho nejmilejší, ale zároveň i nejprotivnější povahový rys.

„Všichni v pořádku?“ zeptal se David, Claire kývla a viděla, že Rebecca udělala totéž.

„Jsem trochu zvalchovaný, ale jinak v pohodě,“ řekl Leon a s bolestivým výrazem si promnul paži. „Nemyslím si ale…“

PRÁSK!

Ať už se Leon chystal říct cokoli, odřízl ho dunivý výstřel, který provrtal zadní část dodávky. Sedan byl pořád skoro blok daleko, spolujezdec z něj po nich však střílel z brokovnice; o několik palců výš a broky by prolétly oknem.

„Johne, změna plánu,“ zavolal David, když dodávka zakličkovala, a jeho chladný, autoritativní hlas přehlušil i řev motorů. „Mají nás na mušce…“

Než mohl domluvit, strhl John vůz prudce doleva. Rebecca přepadla dozadu a málem spadla na Claire. Vůz nyní jel klidnou předměstskou ulicí.

„Držte si zadky,“ křikl John přes rameno.

Dodávkou fičel studený noční vzduch a kolem se míhaly tmavé domy, jak John zrychlil. Leon a David v podřepu za polovičními kovovými dveřmi znovu nabíjeli. Claire si vyměnila pohled s Rebeccou, které se jejich situace nelíbila o nic víc než jí. Rebecca Chambersová byla bývalá příslušnice S.T.A.R.S., pracovala s Claiřiným bratrem Chrisem a nedávno vyrazila do akce proti Umbrelle spolu s Davidem a Johnem, kteří taky patřívali ke S.T.A.R.S. – mladá žena však byla cvičená medička a vzděláním biochemička. V ostrostřelbě zrovna nevynikala – i Claire střílela líp – a byla jedinou osobou ve voze, která neměla žádný skutečný výcvik…

… pokud se nepočítá přežití v Raccoonu.

Claire se nechtěně otřásla, když John prudce zahnul doprava, objel zaparkovaný truck a sedan ukrojil z jejich náskoku. Raccoon City; škrábance a modřiny na Claiřině těle se ještě ani nezahojily a Claire věděla, že Leona pořád bolí rameno…

PRÁSK!

Další výstřel z brokovnice za nimi, zdaleka je však minul.

Tentokrát…

„Změna plánu,“ řekl David. Jeho silný britský přízvuk uklidňoval, jako hlas rozumu a logiky uprostřed chaosu. Není divu, že byl kapitánem S.T.A.R.S.

„Všichni se připravte na náraz. Johne, hned za další zatáčkou dupni na brzdy. Až do nás vrazí, ujeď, dobře?“ David si přitáhl kolena k hrudi a zapřel se nohama o stěnu vozu. „Když nás tak chtějí, ať se námi udáví.“

Claire se přesunula, zaklínila se nohama zezadu o opěradlo spolujezdce, pokrčila kolena a sklopila hlavu. Rebecca si přelezla k Davidovi a Leon se posunul dozadu, takže měl hlavu blízko Claiřiny. Zadívali se jeden druhému do očí a Leon se slabě usmál.

„Nic to není,“ řekl a Claire mu i přes strach úsměv opětovala. Po blázinci v Raccoon City, kdy se museli vyhýbat vražedným stvůrám Umbrelly i šíleným lidem – nemluvě o tom, že jen o vlásek unikli smrti, když tajné zařízení Umbrelly vyletělo do povětří – ve srovnání s tím jí obyčejná autonehoda připadala jako nedělní piknik.

Jo, říkej si to, pošeptala jí mysl, a pak už nemyslela vůbec na nic, neboť vůz prudce zahnul, John dupnul na brzdy a každým okamžikem je měla nabrat tuna a půl řítícího se kovu a skla.

David se zhluboka nadechl, vydechl a co nejvíce si uvolnil svaly, načež se ozvalo pronikavé vřeštění brzd rychle se blížící zezadu…

… a bum, prudké trhnutí, neuvěřitelná vibrace, vteřina ticha, která se natahovala ve věčnost…

… a zvuk, který se ozval vzápětí – tříštění skla a skřípání drcené plechovky, jen milionkrát silnější. Náraz Davidem zalomcoval a slyšel, jak Rebecca přidušeně zalapala po dechu…

… a pak bylo po všem, John šlápl na plyn, David se překulil na kolena a zvedl berettu.

Vyhlédl ven ze zadního okénka a uviděl, že sedan zůstal stát napříč tmavou ulicí a přední mřížku motoru i světlomety má úplně rozmačkané. Zhroucené, stínové postavy za popraskaným čelním sklem byly stejně nehybné jako havarované auto.

Ne že bychom na tom byli líp…

Levná zelená dodávka, kterou pořídil pro cestu na letiště, přišla o zadní nárazník, koncová světla i poznávací značku – a tušil, že ani zadní dveře už se nedají otevřít; proměnily se ve zkroucený, rozmačkaný kus nepoužitelného kovu.

Nebyla to velká ztráta. David Trapp dodávky nesnášel a koneckonců si ji neplánovali vzít s sebou do Evropy. Důležité bylo, že pořád žili – a že aspoň pro tuto chvíli unikli z nekonečně dlouhého dosahu rozzuřené Umbrelly.

Když vyrazili pryč od zničeného vozu, David se otočil, prohlédl si ostatní a automaticky podal ruku Rebecce, aby jí pomohl zvednout se. Od nepovedené mise v laboratoři Umbrelly na pobřeží si David mladou ženu velmi oblíbil, stejně jako John. Zbytek týmu nepřežil…

Zaplašil tu myšlenku, než mohla zakořenit, a zavolal na Johna, aby se oklikou vrátil zpátky a zamířil původním směrem, vyhnul se přitom ale hlavním ulicím. Byla smůla, že je objevili, zrovna když se chystali odjet, nebylo to ale zas tak překvapující. Umbrella obsadila Exeter před dvěma měsíci, zrovna v době, kdy se vrátili z Caliban Cove. Bylo to jen otázkou času.

„Dobrý trik, Davide,“ řekl Leon. „Budu si ho muset pamatovat, až mě budou příště honit parchanti z Umbrelly.“

David nervózně kývl. Měl Leona a Claire rád, nevěděl ale co si myslet o tom, že ho další dva lidé považují za velitele. V případě Johna a Rebeccy to dokázal pochopit, ti aspoň předtím patřili ke S.T.A.R.S. – ale Leon byl policejní bažant z Raccoonu a Claire studentka vysoké, která byla náhodou mladší sestrou Chrise Redfielda. Když se rozhodl odejít ze S.T.A.R.S. potom, co zjistil, že agentura je napojená na Umbrellu, nečekal, že dál povede tým, nechtěl…

… ale nebylo to moje rozhodnutí, že?

Nežádal od nich slib věrnosti ani se nenabídl, že bude dělat veškerá rozhodnutí, jenže na tom nezáleželo, tak už to prostě dopadlo. Ve válce neměl člověk vždy luxus volby.

David se znovu rozhlédl po ostatních, pak se zadíval ven zadním okýnkem a sledoval, jak se ve studené tmě míhají kolem domy a budovy. Všichni se zdáli trochu skleslí, což bylo po návalu adrenalinu normální. Rebecca se pustila do opětovného balení zbraní a Leon a Claire seděli vedle sebe naproti ní a nemluvili. Ti dva byli obyčejně jako srostlí a měli k sobě pořád stejně blízko jako ve chvíli, kdy je David, John a Rebecca ani ne před měsícem vyzvedli u Raccoonu, špinavé, zraněné a v šoku po střetu s Umbrellou. David si nemyslel, že by mezi nimi bylo něco romantického, aspoň ještě ne; spíše to vypadalo, jako by prožívali stejnou noční můru. Když spolu lidé málem zemřou, dokáže to mezi nimi vytvořit silné pouto.

Podle Davidových informací byli Leon a Claire jedinými přeživšími katastrofy v Raccoonu, kteří věděli o úniku T-Viru Umbrelly. Dítě, které měli s sebou, jen něco tušilo, neboť Claire si dala velkou práci, aby dívku ochránila před pravdou. Sherry Birkinová nepotřebovala vědět, že její rodiče byli odpovědní za vytvoření nejmocnější biologické zbraně Umbrelly; bude lepší, když si bude rodiče pamatovat jako dobré lidi…

„Davide? Děje se něco?“

Zanechal mentálního bloumání a kývl na Claire. „Promiň, jsem v pořádku. Vlastně jsem myslel na Sherry; jak je jí?“

Claire se usmála a Davida opět překvapilo, jak se celá rozzáří, kdykoli se někdo zmíní o Sherry. „Je v pořádku, zvyká si. Kate se v ničem nepodobá sestře, což je rozhodně plus. A Sherry ji má ráda.“

David opět kývl. Sherryina teta se zdála milá, hlavně však dokáže Sherry ochránit, pokud se Umbrella rozhodne dívku vypátrat; Kate Boydová byla zapálená a kompetentní kriminální advokátka, jedna z nejlepších v Kalifornii. Umbrella udělá líp, když se bude držet od dcery Birkinů co nejdál.

Škoda, že totéž neplatí i o nás; všechno by nám to usnadnilo…

Rebecca dokončila reorganizaci jejich docela slušné zásoby zbraní. Pak si k němu přisedla a odhrnula si z čela loknu vlasů. Její oči byly mnohem starší než zbytek obličeje; bylo jí sotva devatenáct a už přežila dva incidenty Umbrelly. Technicky vzato, když šlo o farmaceutickou společnost, měla víc zkušeností než kdokoli z nich.

Rebecca chvíli mlčela a hleděla ven na ulice, kterými jeli. Pak na něj upřela ostrý pohled a tiše promluvila: „Myslíš, že jsou pořád naživu?“

Nemínil jí lhát; možná byla mladá, přesto viděla do lidí.

„Nevím,“ přiznal, dal si však dobrý pozor, aby ho ostatní neslyšeli. Claire se zoufale chtěla sejít s bratrem. „Pochybuju. Už se měli ozvat. Buďto se bojí, aby je nesledovali, nebo…“

Rebecca si povzdychla. Nebyla překvapená, ale rozhodně neměla radost.

„Jo. I kdyby se s námi nemohli spojit – v Texasu pořád běží šifrovací zařízení, že?“

David kývl. Texas, Oregon, Montana – spojení s členy S.T.A.R.S., kterým se stále dalo věřit, a neozvali se jim už však víc než měsíc. Poslední hlášení bylo od Jill; David ho znal nazpaměť. Vlastně ho už celé týdny strašilo.

„Živí a zdraví v Rakousku. Barry a Chris sledují stopu v sídle Umbrelly, vypadá slibně. Připravte se.“

Měli se připravit přidat se k nim, svolat hrstku čekajících přátel, které se jemu a Johnovi podařilo sehnat. Připravit se vniknout do skutečné základny Umbrelly, do sídla skutečné moci. Připravit se udeřit na zdroj veškerého zla. Jill, Barry a Chris zamířili do Evropy odhalit skutečné úmysly pravých vůdců Umbrelly a měli začít v mezinárodní centrále v Rakousku – namísto toho však zmizeli.

„Hlavu vzhůru, děcka,“ zavolal John zpředu, a když se David odvrátil od Rebečiny zasmušilé tváře a zadíval se vpřed, zjistil, že už jsou na letišti. Ať už se s jejich přáteli stalo cokoli, brzy to zjistí.

2

Rebecca se usadila na malém sedadle v malém letadle, připoutala se a zadívala se ven z okna, přičemž si přála, aby David býval sehnal letenky v něčem větším. V obrovském, pevném letadle, které muselo být bezpečné už jenom kvůli tomu, jak bylo velké. Z místa, kde seděla, viděla vrtule na křídlech – vrtule, jako na dětské hračce.

Vsadím se, že se tohle štěně potopí jako kámen, jakmile rychlostí několika set mil za hodinu spadne z nebe a praští sebou do oceánu…

„Jen abys věděla, v tomhle letadle nejčastěji umírají rockové hvězdy a podobné celebrity. Sotva vzlétnou, silný poryv větru je srazí zpátky na zem.“

Rebecca vzhlédla a spatřila, že se na ni kření John; visel přes sedadla v řadě před ní a masivní paže měl založené na opěrkách hlavy. Pravděpodobně potřeboval dvě sedadla sám pro sebe; John nebyl jenom velký, měl postavu kulturisty, dvě stě čtyřicet liber svalů nalepených na postavě vysoké šest stop a šest palců.

„Budeme mít štěstí, když vůbec vzlétneme, přece jen s sebou vlečeme tvůj tlustý zadek,“ odsekla Rebecca a odměnou jí byl záblesk obav v Johnových tmavých očích. Na misi ani ne před třemi měsíci si zlámal pár žeber a propíchl plíci a pořád nebyl dost v pořádku na to, aby mohl opět začít posilovat. Dobře věděla, že i přes to, jak statný a chlapácký John je, je také dost ješitný, když jde o jeho vzhled, a proto naprosto nenáviděl, že nemůže posilovat.

John se ještě víc zakřenil a jeho tmavě hnědá kůže se poskládala do vrásek. „Jo, asi máš pravdu; pár set stop nad zemí a bum, to je všechno, napsala.“

Nikdy mu neměla říct, že poletí teprve podruhé v životě (poprvé to bylo, když doprovázela Davida do Exeteru na misi do Caliban Cove). Právě o takových věcech John nejradši vtipkoval…

Letadlo začalo hučet a hluboké dunění motoru způsobilo, že Rebecca zaťala zuby. Raději se propadne, než aby Johnovi přiznala, jak je nervózní; podívala se ven z okna a viděla Leona a Claire, jak míří ke kovovým schůdkům. Očividně už naložili všechny zbraně.

„Kde je David?“ zeptala se Rebecca a John pokrčil rameny.

„Mluví s pilotem. Máme jen jednoho, víš? Je to přítel přítele nějakého chlápka v Arkansasu. Není asi hodně pilotů, kteří by byli ochotní pašovat lidi do Evropy…“

John se naklonil blíž, ztišil hlas do divadelního šepotu a jeho úsměv zmizel. „Slyšel jsem, že pije. Skoro nic nás nestojí, protože prý praštil s nějakým fotbalovým týmem do hory.“

Rebecca se zasmála a potřásla hlavou. „Vyhráls. Bojím se, dobře?“

„Dobře. To je všechno, co jsem chtěl slyšet,“ řekl John mírně a otočil se, zrovna když Leon a Claire vešli do kabiny. Zamířili doprostřed letadla a zabrali si dvě sedadla přes uličku od Rebeccy. David se zmínil, že místa nad křídly jsou nejstabilnější, neměli však moc na vybranou – v letadle bylo jenom dvacet sedadel.

„Už jsi někdy letěla?“ zeptala se Claire, vyklonila se do uličky a taky se tvářila trochu nervózně.

Rebecca pokrčila rameny. „Jednou. Ty?“

„Párkrát, ale vždycky velkými letadly, DC 747 nebo 727, vždycky zapomínám. Ani netuším, co má tahle věc být.“

„Je to DHC 8 Turbo,“ řekl Leon. „Myslím. David se o tom zmínil…“

„Je to zabiják.“ Johnův hluboký hlas se nesl nad sedadly. „Balvan s křídly.“

„Johne, zlatíčko… sklapni,“ řekla Claire mile.

John se zachechtal, asi byl rád, že si může utahovat z někoho nového.

Vpředu se objevil David, prošel závěsem, který odděloval kabinu od kokpitu, a John zmlkl, jak všichni obrátili pozornost k veliteli.

„Zdá se, že jsme připraveni vyrazit,“ řekl David. „Náš pilot, kapitán Evans, mě ujistil, že všechny systémy jsou plně funkční a že za okamžik budeme startovat. Požádal nás, abychom zůstali sedět, dokud neřekne jinak. Hm – toalety jsou u kokpitu a v zadní části letadla je malá lednička se sendviči a s pitím…“

Zmlkl, tvářil se však, jako by asi měl říct ještě něco, jenže si nebyl jistý co. Ten výraz, trochu neklidný a nejistý, vídala Rebecca v posledních týdnech často. Od chvíle, co Raccoon vyletěl do povětří, se tak asi občas tvářili všichni…

… protože Umbrella se z toho neměla vyvléknout. Mělo to tím skončit, ale nestalo se, a teď jsme všichni mnohem vyděšenější, než se odvažujeme přiznat.

Když zprávy o katastrofě poprvé pronikly do novin, všichni si byli jistí, že tentokrát Umbrella nedokáže zamést důkazy pod koberec. Únik ve Spencerově sídle byl malý a potom, co sídlo a okolní budovy shořely, bylo snadné je odepsat; zařízení v Caliban Cove stálo na soukromém pozemku a bylo příliš izolované, než aby o něm někdo věděl – Umbrella zase uklidila střepy a udržela všechno v tichosti.

Jenže pak přišlo Raccoon City. Zemřely tam tisíce lidí a Umbrella z toho opět vyšla čistá jako lilie, když narafičila falešné důkazy a přiměla vědce, aby kvůli ní lhali. Nemělo to tak skončit; všechny je to sklíčilo. Co zmohla hrstka uprchlíků proti miliardovému konglomerátu, který mohl zabít celé město, a prošlo mu to?

David se rozhodl mlčet. Bryskně kývl a zamířil dozadu, aby se taky usadil, na okamžik se však zastavil u Rebečina sedadla.

„Potřebuješ společnost?“

Viděla, že se snaží být jí oporou, jenže taky viděla, jak je unavený. Včera byl vzhůru dlouho do noci, jak znovu a znovu procházel všechny detaily jejich cesty.

„Ale ne, jsem v pohodě,“ řekla a usmála se, „a když tak tady mám Johna, který mi pomůže.“

„To si piš, kotě,“ zvolal John a David kývl, lehce jí stiskl rameno a vybral si sedadla za ní.

Potřebuje si odpočinout. Všichni to potřebujeme a čeká nás dlouhý let – tak proč mám pocit, že se nám žádného odpočinku nedostane?

Byly to nervy, nic víc.

Motor začal burácet hlasitěji, pronikavěji a letadlo se s trhnutím dalo do pohybu.

Rebecca pevně stiskla područky, zavřela oči a řekla si, že pokud má dost odvahy na to, aby šla proti Umbrelle, určitě přežije jeden let. A i kdyby ne, stejně už bylo příliš pozdě změnit názor; vyrazili a už nemohla zpátky.

Byli ve vzduchu sotva dvacet minut. Claire podřimovala, opírala se o Leonovo rameno a i Leon byl unavený, jenže věděl, že tak snadno neusne. Tak zaprvé měl hlad – a zadruhé si pořád nebyl jistý, jestli dělá správnou věc.

Na podobné úvahy sis vybral skvělý čas, když už prakticky není cesty zpátky, šeptala jeho mysl uštěpačně. Mohl bys je třeba požádat, aby tě vysadili v Londýně nebo někde jinde, mohl bys zapadnout do hospody a počkat, dokud to nedokončí… nebo je nezabijí.

Leon si poručil sklapnout a vzdychl si. Rozhodl se; Umbrella nebyla jen zločinnou organizací, byla zlá – nebo aspoň tak zlá, jak jen společnost vedená hamižnými tupci mohla být. Měla na svědomí tisíce lidí, vytvářela biologické zbraně, které mohly povraždit další miliardy, zničila mu pečlivě naplánovanou budoucnost a byla odpovědná za smrt Ady Wongové, ženy, které si vážil a měl ji rád. Tu strašlivou noc v Raccoonu si pomohli z dost drsných situací; bez ní by se odtamtud nikdy nedostal živý.

Věřil v to, co David a jeho lidi dělají, a neměl strach, tím to nebylo…

Leon si opět povzdychl. Hluboce o celé věci přemýšlel už od chvíle, co s Claire a Sherry vyklopýtali ven z hořícího města, a jediný skutečný důvod, na který dokázal přijít, byl tak pitomý, že se jím nechtěl ani zabývat. Postavit se Umbrelle bylo správné – jenže pravdou bylo, že se necítil dostatečně kvalifikovaný na to být tu.

Jo, to zní dost pitomě.

Možná to opravdu bylo pitomé, drželo ho to ale zpátky, budilo to v něm nejistotu, proto si to potřeboval rozebrat.

David Trapp si vybudoval u S.T.A.R.S. kariéru, jen aby pak sledoval, jak organizace spadá pod kontrolu Umbrelly; při misi s cílem vniknout do zařízení pro testování biologických zbraní, přišel o dva blízké přátele, stejně jako John Andrews. Rebecca Chambersová sice u S.T.A.R.S. sotva začala, byla ale nějaká geniální vědkyně s velkým zájmem o práci Umbrelly; proto a také kvůli skutečnosti, že toho prožila víc než kdokoli z nich, bylo pochopitelné, že se odhodlala dovést celou věc do konce. Claire toužila najít svého bratra, jedinou rodinu, která jí zbyla; jejich rodiče zemřeli a oni dva si byli velmi blízcí. S Chrisem, Jill a Barrym se nikdy nesetkal, byl si ale jist, že i oni měli pro své jednání pádné důvody; věděl, že Umbrella vyhrožovala manželce a dětem Barryho Burtona, Rebecca se o tom zmínila…

A co Leon Kennedy? Spadl do celé věci po hlavě, policejní bažant, který sotva dokončil akademii a chystal se první den do práce – a to náhodou právě u policie v Raccoonu. Byla tu Ada, jistě – ale tu znal sotva půl dne a zabili ji těsně potom, co mu přiznala, že je agentka a poslali ji ukrást vzorek viru Umbrelly.

Takže jsem přišel o práci a o možný vztah se ženou, kterou jsem sotva znal a nemohl jí věřit. Umbrellu je třeba zastavit, to jistě… ale patřím sem?

Stal se poldou, protože vždy toužil pomáhat lidem, myslel si ale, že toho docílí tak, že bude udržovat pořádek – chytat opilé řidiče, rozhánět bitky v barech, zatýkat darebáky. Ani v tom nejdivočejším snu by ho nenapadlo, že se zaplete do mezinárodní konspirace a infiltrace ve stylu pláště a dýky, do boje s obrovskou korporací, která vytvářela monstra pro válku. Byl to zločin v mnohem větším měřítku, než na jaké se cítil připravený…

… a to je skutečný důvod, policisto Kennedy?

Přesně v tu chvíli podřimující Claire něco zamumlala, přitulila se k jeho paži a opět ztichla a znehybněla – a vyvolala v Leonovi nepříjemné povědomí o dalším důvodu, proč se zapojil do mise bývalých členů S.T.A.R.S. Claire. Claire byla… neuvěřitelná. Po útěku z Raccoon City často hovořili o tom, co se stalo, o svých zkušenostech a zážitcích. Tehdy to vypadalo jako výměna informací, vyplnění prázdných míst – ona mu vyprávěla o střetu s náčelníkem Ironsem a o netvorovi, kterému říkala pan X, a on jí pověděl o Adě a o strašlivé stvůře, která bývala Williamem Birkinem. Společně dali dohromady souvislý příběh a informace, které byly pro tým uprchlíků důležité.

Při pohledu zpátky si ale uvědomoval, že jejich dlouhé rozhovory sloužily také úplně jinému účelu – byl to způsob, jak vysát jed z toho, co se jim stalo, podobně jako pomáhalo hovořit o zlém snu. Kdyby byl nucen držet všechno uvnitř, patrně by se zbláznil.

City, které k ní choval, byly každopádně dost zmatené – vřelost, pouto, závislost, respekt a spousta dalších, které neuměl pojmenovat. A to ho děsilo, neboť ještě nikdy necítil k nikomu něco tak silného, a nebyl si jist, kolik z toho je opravdové a kolik jen nějaký posttraumatický stres.

Postav se tomu čelem a přestaň si něco nalhávat. Bojíš se, že jsi tady jenom proto, že je tady ona, a nelíbí se ti, co to o tobě vypovídá.

Leon v duchu kývl, neboť poznal, že je to pravda, že toto je skutečná příčina jeho nejistoty. Vždycky věřil, že chtít něco je v pořádku, ale potřebovat to? Nelíbila se mu představa, že se řídí nějakým neurotickým nutkáním zůstat v blízkosti Claire Redfieldové.

A co když to není potřeba? Možná ji chceš a ještě si to neuvědomuješ…

Zamračil se svým ubohým snahám o sebeanalýzu a rozhodl se, že bude nejlepší přestat dělat si starosti. Ať už měl důvod pro zapojení do celé věci jakýkoli, zapojil se – uměl nakopávat zadky stejně dobře jako kdokoli z nich a Umbrella si zasloužila nakopat pořádně. Teď se potřeboval vyčůrat, pak se nají a pokusí se vyspat.

Leon se opatrně vysoukal zpod Claiřiny teplé, těžké hlavy a dělal, co mohl, aby ji nevzbudil. Vklouzl do uličky a rozhlédl se po ostatních. Rebecca civěla z okna, John listoval nějakým chlapáckým časopisem a David podřimoval. Byli to dobří lidé a to pomyšlení mu trochu ulehčilo.

Jsou to dobří lidé. K čertu, já jsem dobrý chlap, bojuju za pravdu, spravedlnost a míň nakažlivých zombie ve světě…

Toaleta se nacházela vpředu. Leon se vydal tím směrem, rovnováhu udržoval tak, že se chytal opěradel, a přitom ho napadlo, že stabilní hukot motorů letadla je uklidňující, jako hučení vodopádu…

… když vtom se závěs vpředu v kabině rozhrnul a vystoupil zpoza něj vysoký, usmívající se muž v draze vypadajícím plášti. Nebyl to pilot a nikdo jiný by v letadle neměl být. Leon cítil, jak mu vyprahlo v ústech téměř pověrčivou hrůzou, třebaže hubený, usmívající se muž vypadal neozbrojený.

„Hej!“ vykřikl Leon a ucouvl o krok. „Hej, máme společnost!“

Muž se zakřenil a v očích mu zajiskřilo. „Leon Kennedy, jak předpokládám,“ řekl tiše a Leon si v tu chvíli byl naprosto jist, že ať už je to kdokoli, představuje trable s velkým T.

3

John vyskočil na nohy, ještě než Leon dokončil větu, vrhl se do uličky a postavil se před něj.

„Kdo, k čertu…“ zavrčel John a narovnal ramena, připravený roztrhnout toho hubeňoura napůl, pokud jen divně zamrká.

Cizinec zvedl bledé ruce s dlouhými prsty a zdálo se, že sotva potlačuje veselí – což vzbudilo v Johnovi ještě větší obezřetnost. Snadno by dokázal z toho chlapíka udělat sekanou, takže co ho tak pobavilo?

„A vy jste John Andrews,“ řekl muž a jeho tichý, klidný hlas byl stejně veselý jako jeho výraz. „Bývalý komunikační expert a polní zvěd S.T.A.R.S. v Exeteru. Rád vás poznávám – povězte, co vaše žebra? Pořád bolí?“

Do prdele. Kdo je ten chlap? John si při misi v zátoce zlomil dvě žebra a třetí si naštípl a toho muže neznal – takže jak to, že on znal jeho?

„Jmenuji se Trent,“ řekl cizinec jednoduše a kývl na Leona i na Johna. „Myslím, že váš pan Trapp se může zaručit za moji identitu…?“

John se rychle ohlédl a uviděl, že David i děvčata stojí těsně za nimi. David napjatě kývl.

Trent. Krucinál. Tajemný pan Trent.

Stejný pan Trent, který dal mapy a nápovědy Jill Valentineové těsně předtím, než S.T.A.R.S. v Raccoonu objevili ve Spencerově sídle původní T-Virus Umbrelly. Trent, který předal podobný balíček jedné deštivé srpnové noci Davidovi, informace týkající se areálu Umbrelly v Caliban Cove, kde pak zavraždili Stevea a Karen.

Trent, který celou dobu hrál se S.T.A.R.S. hry – s životy lidí.

Trent se pořád usmíval a ruce držel zvednuté. John si všiml, že na jednom štíhlém prstě má černý prsten, což byla jediná ozdoba, kterou pan Trent zjevně nosil; vypadal těžký a drahý.

„Co, k čertu, chcete?“ zavrčel John. Neměl rád tajemství ani překvapení a už vůbec se mu nelíbilo, že jeho statná postava na Trenta zjevně vůbec nepůsobí. Většina lidí zařadila zpátečku, když se jim postavil; Trent vypadal pobaveně.

„Pane Andrewsi, kdybyste mohl…?“

John se nepohnul a dál neústupně hleděl do Trentových tmavých, inteligentních očí. Trent mu pohled netečně oplácel a John viděl v jeho jasných očích chladnou sebejistotu a téměř, i když ne úplně shovívavost. John byl sice velký a statný, jenže neholdoval násilí, sebejistý, veselý výraz na Trentově tváři však nutil Johna přemítat o tom, že by si pan Trent zasloužil pořádnou nakládačku. Možná ne od něj, ale od někoho určitě.

Kolik lidí zemřelo jenom proto, že se rozhodl do věcí trochu zašťourat?

„To je v pořádku, Johne,“ řekl David tiše. „Vím jistě, že kdyby nám chtěl pan Trent ublížit, nestál by tady a nepředstavil by se nám.“

David měl pravdu, ať už se to Johnovi líbilo nebo ne. V duchu si povzdychl a uhnul stranou, rozhodl se ale, že toho chlapa rozhodně nemá rád; i když o něm věděl velmi málo, nic z toho se mu nelíbilo.

Nespustím tě z očí, „příteli“…

Trent kývl, jako by o tom nepochyboval, prošel kolem Johna a pořád se na všechny usmíval. Pokynul jim, aby si sedli na sedadla na jedné straně kabiny; svlékl si plášť, odložil ho stranou a pohyboval se velmi pomalu a opatrně, jako by si byl vědom toho, že prudké pohyby nemusí prospět jeho zdraví. Pod pláštěm měl na sobě černý oblek, černou vázanku a boty; v šatech se John nevyznal, ale boty byly značky Asante. Trent měl každopádně vkus a byl taky pořádně zazobaný, pokud si mohl dovolit utratit několik táců za obuv.

„Možná to chvíli potrvá,“ řekl. „Prosím, udělejte si pohodlí.“ Posadil se na jedno ze sedadel naproti nim a ladnost jeho pohybů Johna znepokojila. Pohyboval se jako někdo s výcvikem, možná v bojových uměních…

Ostatní se posadili nebo opřeli o sedadla, studovali nezvaného hosta a měli z jeho nečekaného zjevení stejnou radost jako John. Trent si je rovněž prohlížel.

„Pan Andrews, pan Kennedy, pan Trapp a já už jsme se seznámili…“ Trent zatěkal pohledem od Rebeccy ke Claire a nakonec se jeho jiskrný pohled zastavil u Claire.

„Claire Redfieldová, že ano?“ Zdálo se, že váhá, což nebylo překvapivé. Rebecca a Claire mohly být sestry, obě byly brunety, stejně vysoké a dělilo je od sebe jen několik měsíců.

„Ano,“ odvětila Claire. „Ví pilot o tom, že jste na palubě?“

John se zamračil, poněvadž ho rozzlobilo, že se nezeptal jako první. Byla to dost důležitá otázka a jeho ani nenapadla. Pokud pilot vpustil pana Trenta na palubu…

Trent kývl a prohrábl si bledou rukou rozcuchané černé vlasy. „Ano, ví. Kapitán Evans je vlastně můj známý, takže když jsem si uvědomil, že se chystáte vyrazit na… cesty, zařídil jsem, aby byl ve správnou chvíli na správném místě. Bylo to snadnější, než se zdá.“

„Proč?“ zeptal se David a do hlasu se mu vloudilo ostří, které tam John slýchal jen v bojových situacích. Kapitán měl velmi blízko k tomu, aby se skutečně rozčílil. „Proč jste to udělal, pane Trente?“

Trent ho zdánlivě ignoroval. „Uvědomuji si, že se bojíte o své přátele na kontinentu, ale mohu vás ujistit, že se těší nejlepšímu zdraví. Opravdu není důvod dělat si starosti…“

„Proč?“ Davidův hlas byl jako z oceli.

Trent se na něj zadíval, pak si povzdychl. „Protože nechci, abyste letěli do Evropy, a když jsem zařídil, aby se vaším pilotem stal kapitán Evans, pojistil jsem si, že se tak ani nestane. Nemůžete tam odletět. Vlastně se každým okamžikem otočíme zpátky.“

Claire na něj civěla a cítila, jak se jí stahuje žaludek a popadá ji žhavý, těžký vztek.

Chris, neuvidím Chrise…

John se odstrčil od sedadla, o které se opíral, a chytil Trenta za paži, ještě než mohla Claire otevřít ústa a odpovědět, než kdokoli stačil na jeho prohlášení zareagovat.

„Povězte svému ‚známému‘, ať pokračuje v letu,“ vyštěkl John a zamračil se na Trenta. Podle toho, jak moc se mu třásly ruce, Claire poznala, že je dost dobře možné, že Trentovi zlomí paži – a zjistila, že by jí to vůbec nevadilo.

Trentovi se objevil na tváři výraz mírného nepohodlí, nic víc. „Je mi líto, že musím narušit vaše plány,“ řekl, „když mě ale vyslechnete, určitě budete souhlasit, že je to tak nejlepší – tedy pokud doopravdy chcete zastavit Umbrellu.“

Nejlepší? Chris, musíme pomoct Chrisovi a ostatním, co jsou tohle za sračky?

Očekávala, že ostatní vybuchnou, vřítí se do kokpitu, přiváží pana Trenta k sedadlu a donutí ho, aby jim všechno vysvětlil – ostatní však mlčeli a hleděli jeden na druhého a taky na Trenta s šokem a hněvem – a se zájmem, obezřetným, ale přesto se zájmem. John uvolnil sevření a pohledem se zeptal Davida, co má dělat.

„Ať už nám chcete říct cokoli, pane Trente, raději by to mělo být fakt dobré,“ prohlásil David chladně. „Jsem si vědom toho, že jste nám v minulosti… pomohl, takovouto pomoc ale ani nechceme, ani nepotřebujeme.“

Kývl na Johna, který Trenta neochotně pustil a ustoupil. Ale ne daleko, jak si Claire všimla.

Pokud si Trent dělal starosti, nedal to na sobě znát. Kývl na Davida a tichým, melodickým hlasem se dal do řeči.

„Jistě víte, že Umbrella, Inc. má po celém světě zařízení, továrny a závody, kde pracují tisíce lidí a které vydělávají stovky milionů dolarů ročně. Většinou jsou to legitimní farmaceutické nebo chemické podniky, které nejsou nijak relevantní pro naši diskuzi, jednoduše jsou velmi výdělečné; peníze, které Umbrella získává z legálních obchodů, jí umožňují financovat méně veřejné operace – operace, na které jste vy a vaši přátelé v nedávné době bohužel narazili.

Tyto operace spadají pod divizi známou jako White Umbrella a jedná se především o vývoj biologických zbraní. Existuje jen velmi málo lidí, kteří vědí, čím se White Umbrella zabývá, ale ti, kdo to vědí, jsou mimořádně mocní. Mocní a odhodlaní páchat spoustu nepříjemností. Vyvíjejí chemické zbraně, smrtící choroby… virové série T a G, které v poslední době působí tolik problémů.“

Mírně řečeno, pomyslela si Claire jedovatě, navzdory všemu však vzbudil její zájem. Kdyby se konečně dozvěděli něco o tom, proti čemu stojí…

„Proč?“ zeptal se Leon. „Chemické válčení nemůže nést velký zisk, každý, kdo má doma centrifugu a zahradní hnojiva, si může vyrobit biologickou zbraň.“

Rebecca přitakala. „A práce, kterou se zabývají, třeba aplikace virionů s bleskovými fúzními vlastnostmi na genetickou redistribuci – je to neuvěřitelně drahá věc a stejně nebezpečná jako práce s nukleárním odpadem. Ještě víc.“

Trent zavrtěl hlavou. „Dělají to, protože můžou. Protože chtějí.“ Slabě se pousmál. „Protože když jste bohatší a mocnější než ostatní na planetě, začnete se nudit.“

„Kdo se začne nudit?“ zeptal se David.

Trent na něj chvíli hleděl, pak pokračoval a okatě přitom ignoroval Davidovu otázku.

„Právě teď se White Umbrella soustředí na bio-organické vojáky, pokud je tak chcete nazývat – na individuální exempláře, z nichž většina je geneticky pozměněna a všichni jsou infikováni nějakou variací viru, který je má udělat násilnickými, silnými a netečnými k bolesti. Způsob, jakým se viry šíří v lidech, jejich proměna v ‚zombie‘, to je pouze nečekaný vedlejší efekt; viry, které Umbrella vyvíjí, nejsou určeny k aplikaci na lidech, aspoň zatím ne.“

Claire to zajímalo, ale začínala být i netrpělivá. „A kdy se dostaneme k tomu, proč jste tady a proč nechcete, abychom letěli do Evropy?“ zeptala se a neobtěžovala se potlačit hněv v hlase.

Trent na ni pohlédl a v jeho tmavých očích se objevil soucit. Uvědomila si, že dobře ví, proč se zlobí a proč chce tak moc letět do Evropy. Poznala to ze způsobu, jakým se na ni podíval, jeho oči říkaly, že ji chápe – a najednou cítila hluboký neklid.

Ví všechno, že? Všechno o nás…

„Ne všechna zařízení White Umbrelly jsou stejná,“ pokračoval. „V některých se zabývají pouze daty, v jiných pouze chemií, v dalších se pěstují nebo chirurgicky sestavují vzorky – a jen v několika se tyto exempláře testují. Což mě přivádí k tomu, proč jsem tady a proč bych byl rád, kdybyste odložili své plány.

V Utahu, kousek na sever od solných plání, se Umbrella chystá zprovoznit jedno takové testovací zařízení. Právě teď je tam jen hrstka personálu a malý tým techniků a… ošetřovatelů a plně operativní má být asi do tří týdnů. Muž, který dohlíží na poslední přípravy, je jedním z klíčových hráčů White Umbrelly, jmenuje se Reston. Úkolu se měl ujmout někdo jiný, odporný chlapík jménem Lewis, pan Lewis ale měl nešťastnou a ne zcela neplánovanou nehodu…

… a tak se velení ujal Reston. A protože patří k velmi důležitým mužům ve White Umbrelle, má ve svém vlastnictví malou černou knížku. Existují pouze tři takové knížky a zbývající dvě by bylo prakticky nemožné získat…“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Podzemí.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.