EDICE

DELFÍN

SVAZEK

STÝ

TŘICÁTÝ

DEVÁTÝ

PAVEL KOLMAČKA

WITTGENSTEIN

BIJE ŽÁKA

TRIÁDA

2014

Pavel Kolmačka

Wittgenstein

bije žáka

© Pavel Kolmačka, 2014

ISBN (tištěná kniha) 978-80-7474-099-2

ISBN (PDF) 978-80-7474-137-1

ISBN (ePub) 978-80-7474-138-8

ISBN (mobi) 978-80-7474-139-5

Zima

Dno světa: topol kotva.

Zem? Mrtvá.

Dálka. Bod. Běžkař.

Sám sobě vodu

Kroky duní chodbou. Na schodech škobrtám

o rezavé vědro. Žárovka nezahání tmu,

trubka zabočuje za roh. Dveře, přikládám ucho.

Prudce trhnu a položím plnou misku.

Přibouchnu.

Jako o život za roh, schody po dvou,

bez dechu bez konce chodbou.

Jaro

Záchvat března.

Po hrůzách zimy zešíleli vrabci.

V ústích úžin už čekají

zárodky těl, dužin.

Actus purus: krkavec

se sluncem v zobáku letí vzhůru.

V bytosti

Málem jako mrtví,

tak tvrdě spící

vyšli jsme ze tmy,

vstoupili na ráhno

vysoko nad ulicí.

Bouchly dveře,

a tu jsme se probudili.

Zaskočeni chladem,

lomozem a světly,

zkřehlí a nazí jsme stáli.

Věže, věže!

Topoly a věže nehotových hal,

svit mokrého listí, pavučin a trávy

prorůstá krajinu.

Klín hus letí nad ITAB, Novibru, Láníka, s. r. o.

Pustiny za ploty průmyslových zón

září diviznou.

Přetéká mraveniště.

K mrtvému ježkovi vede hmyzí cesta.

Praská větévka, houštinou tu a tam proletují slova: Proboha, zas voláš. Rozhlížím se, není tu ani cesta, ani hospoda, není kde zaparkovat.
Za rok to tu bude jinak. Teď křoviska, ňáká haraburďárna. Přemka ti teď k telefonu nedám. Jo, za nitky Jirsák. Kdyby se Houška cukal, nezapomeň, na hlavu si srát nedám.

Trvá bezvědomí v larvách. Puká kukla.

Stéblo se narovnává.

Výkřik lesa.

Před mýma jinýma očima:

Z otvoru v javoru do všech stran za včelou včela.

Kouř? Požár?

Z bezové houštiny chropot

pumpy na suchu.

Cosi živého, červeného se tam zmítá

v zuřivých systolách, prudkých diastolách.

Jako na konci: zbývá povědomá tvář

na stránce novin v kaluži s čirou vodou.

Kvetou netýkavky. V trávě u cesty jahoda.

Brouk přelézá melancholický kondom.

Léto

Na horizontu!

Kypí, přetéká

ohňová studna.

Zahrada k poledni:

Tygr spí

mezi pivoňkami.

Oko bez víček se směje.

Hemží se ještěrky a míhají se ptáci,

jak řekl Starý dnů, jak kázal věkovitý.

Koupeme se

v živém ohni,

my smrtelní.

Bůh rozsápán, rozházen.

V červáncích dopadá

do trávy v zahradách.

Jdeme po moři.

Promoklí stoupáme na hřebeny,

padáme do roklí.

Chůze

Most klene se do tmy,

v níž poštěkávají lišky.

Jdu bublinou osvětlení

s pažemi zdviženými,

rozpřaženými jako provazochodci,

vědom si vratkosti,

vědom si výšky.

Podzim

Zem trčí z vody.

Alej mizí. V přítmí syčí

hasnoucí plamen listí.

V rádiu švédština z lodní vysílačky.

V zježené houšti kopřiv

chátrá vrak vétřiesky.

Železné stožáry.

Dráty nad krajinou vlečou

jestřáby, psaníčka, hvězdy.

Za řekou, v ráji:

Adam se schovává

za průhledné křoví.

Vítr naklání stvoly.

Plašiče špačků

bezúčelně zvoní.

Asteroid

Neslyšně přilétal bezejmenný.

Člověku u teleskopu na čele vyrazily kapky.

Vlak houkal hlasem sirény, kola duněla jako zvony.

Lidé spali.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Wittgenstein bije žáka.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.