Patrik Nacher

Konec

finančních

negramotů
v Čechách

Slušnost neznamená slabost

Opatrnost neznamená ustrašenost

Šetrnost neznamená lakotu

Odpovědnost neznamená svázanost

Skromnost neznamená hloupost

Trpělivost neznamená liknavost

Sebevědomí neznamená drzost

Samostatnost neznamená individualismus

Soběstačnost neznamená sobeckost

a především

Dluh není naším nejlepším přítelem!

Patrik Nacher

Konec

finančních

negramotů
v Čechách

aneb

Staré pravdy nerezaví

Příslovími, přirovnáními, pořekadly,
rčeními, lidovými moudry a citáty
k větší finanční gramotnosti a sebevědomí

aneb Co nám teta Kateřina neřekla

Praha 2015

Copyright © Patrik Nacher, 2015

Illustrations © Martin Zach, 2015

Photos © Vilém Nacher, 2015

Forewords © Andrej Babiš, Jaroslav Kubera, Vladimír Pikora, Markéta Šichtařová, 2015

Letáky „šmejdů“ poskytla ze své sbírky paní Květa ze středních Čech.

ISBN 978‒80‒7428‒274‒4 (verze EPUB)

ISBN 978‒80‒7428‒275‒1 (verze MOBI)

ISBN 978‒80‒7428‒269‒0 (tištěná verze)

PODĚKOVÁNÍ

Zvláštní poděkování patří mé rodině za trpělivost, kterou se mnou měla od června do srpna 2015, kdy jsem po večerech, po nocích a víkendech psal tuto knihu. Manželce Martině za právní pohled a řadu netradičních nápadů včetně variant názvu knihy a jednotlivých kapitol. Otci Vilémovi za formulační upřesnění, některé podnětné myšlenky, zpracování některých tabulek a ilustrační fotografie. Mámě Mileně za zázemí, které mi vytvořila při dokončování knihy na chalupě ve Velkém Újezdu u Mšena.

Martinu Zachovi – 3ax za krásné ilustrace, které najdete v této knize i na mém webu.

Speciální poděkování patří Michalu Kebortovi (ekonomickému redaktorovi, který se věnuje spotřebitelským tématům, bývalému redaktorovi České televize a spolupracovníkovi z pořadu Suma sumarum) za hromadu drobných, ale i větších poznámek a za vylepšení doporučení, tipů a rad z pohledu ochrany spotřebitelů a jejich práv.

Miroslavu Zemanovi (kolegovi z www.bankovnipoplatky.com) za první a poslední pohled na texty, množství nápadů a za upřesnění pasáží, které se týkají exekucí. Daliboru Chvátalovi (šéfredaktorovi www.mesec.cz) za inspiraci a některé klientské podněty zejména v oblasti platebních karet. Martinu Špačkovi (www.porovnej24.cz) za rady kolem tématu změny dodavatelů energií. Jitce Liškové (kolegyni z Národní rady osob se zdravotním postižením ČR) za obohacení o další, méně známá přísloví a pořekadla a zajímavé nápady. Petře Řehořkové (spolumajitelce Petra Clinic) za její úžasné a užitečné rady o zdravém životním stylu, hubnutí a péči o tělo. Petru Fejtkovi (šéfredaktorovi časopisu Profi Poradenství & Finance FP) za jeho odborné oko u pasáží, které se týkají investic. Vítu Kalvodovi (řediteli TANK s.r.o. a předsedovi Sdružení obrany investorů) za jeho pohled na produkt Investiční životní pojištění. Veronice Milíčkové (kolegyni z magistrátu) za její poznámky z hlediska srozumitelnosti pro běžného čtenáře. Radaně Mrázkové (kolegyni z magistrátu) za její podněty z hlediska stylistiky, gramatiky, češtiny a v neposlední řadě i logiky. Václavu Krásovi (předsedovi Národní rady osob se zdravotním postižením ČR) za jeho podnět ohledně práv lidí se zdravotním postižením. Mému dlouholetému kamarádovi Petru Dvořákovi za trefné připomínky k celkovému konceptu a obsahu knihy. Petru Seckému za jeho podnětnou připomínku k názvu knihy.

SLOVA JINÝCH

Čtěte a žijte odpovědně

Když mě Patrik Nacher požádal, abych napsal předmluvu k jeho knize o finanční gramotnosti, napadlo mě jediné a podle mě zásadní slovo či snad vlastnost: odpovědnost. Odpovědnost nepodlehnout všudypřítomnému pozlátku, nabídkám na „levné peníze“. Žádné peníze nejsou levné a každá půjčka něco stojí.

Na českém trhu existuje na 50 tisíc firem, které poskytují nebankovní úvěry. Stát se sice snaží zpřísnit podmínky pro jejich podnikání, ale nikdy nemůže eliminovat nebezpečí předlužení jedince. Z praxe známe takzvané „vytloukání klínu klínem“. Zadlužený člověk si půjčí, aby mohl splatit dluh, a tak stále dokola. Do dluhové spirály se tak dostane během pár týdnů či měsíců. Pak už není cesta zpátky. Tedy je, ale bývá hodně strastiplná.

V případě půjček, tedy peněz, které si člověk nevydělal, se nedá spoléhat na stát, tady člověk musí spoléhat na vlastní odpovědnost. Nenechat se utlouct komerční reklamou a nevěřit „půjčkám bez navýšení“. Navýšení je u půjčky vždycky, zvlášť v onom nebankovním sektoru. Na čem jiném by těch 50 tisíc subjektů na trhu vydělávalo? Žít na dluh je v dnešní době trend. Ten trend ale vyvolává reklama, která útočí na naše nejnižší pudy. Všichni bychom přece chtěli mít alespoň to, co má soused: lepší auto nebo třeba novou sedačku v obýváku. Vždycky ale musíme nejdříve počítat.

Já jsem si doteď vystačil s rovnicí, že jedna plus jedna jsou dvě. Možná i proto mám za sebou jednu z nejúspěšnějších firem v Česku. Pokud jsem si bral úvěr, musel jsem dopředu vědět, jak ho splatím. Není to složitá matematika. Stačí se chovat odpovědně.

Přeji každému, kdo bude číst tuhle knihu, aby to zvládnul. Svět nabízí plno nástrah k tomu, aby se člověk choval přesně naopak. Nesmíme jim podlehnout. Na naši neodpovědnost totiž většinou nedoplácíme sami. Doplácejí na ni i naši blízcí, známí, rodina, v nejhorším případě děti. Nezkoušejme žít nad poměry – to platí pro jedince i pro stát. A nekupujme to, na co nemáme. Je to stejný hazard jako prohrávat peníze u automatů a myslet si, že „to jednou vyjde“.

Andrej Babiš, ministr financí

Finanční gramotnost je pojem, který jsme do roku 1989 neznali, ani nepoužívali. Rozhodoval za nás stát, a my měli na koho nadávat. Svoboda je úžasná věc, ale má jednu velkou vadu. Musíme se rozhodovat sami. Dluhy jsou jedním z největších problémů dnešního světa. Neúměrné zadlužení je rozšířené nejen mezi jednotlivci, ale i ve většině zemí světa, bez ohledu na to, kdo v nich vládne. Důsledky mohou být fatální. Snažme se tedy, abychom se nezařadili mezi ty, kteří si se svými dluhy nevědí rady. V tom nám může pomoci tato kniha. A pro začátek za mě dvě prosté rady:

„Nejsnáze vydělané peníze jsou ty, které neutratíme.“

„Z každé vydělané koruny si dej deset haléřů na stranu.
Budou se ti hodit.“

Jaroslav Kubera, primátor města Teplic a senátor

Pokud Čechům něco chybí, je to finanční gramotnost. Každý o ní mluví, ale jen málokdo ví, co to je. A jen málokdo pro ni u nás něco dělá. Překvapivě ti, kteří s penězi nejvíc pracují a říkají si finančníci, pro ni nedělají nic. Vyhovuje jim, že jsou lidé stádem hloupých ovcí. Finanční gramotnost je proto během na dlouhou trať, kde ti prozíravější se už učí. Ale z čeho? Lze třeba začít u knihy Patrika Nachera. Patrik Nacher se dlouhodobě snaží kultivovat finanční sektor a obvykle se mu to daří. Snad se mu to podaří i s touto knihou. Přeji vám hodně štěstí, abyste díky ní už nebyli negramoti a nenechali se jako ovce oholit.

Vladimír Pikora
a Markéta Šichtařová,
ekonomové

Kapitola 1
JAK NÁM POMOHOU PŘÍSLOVÍ A POŘEKADLA ANEB ÚCTA K HISTORII

Život na dluh je dnes bohužel standardním životním stylem. Jednak nedobrovolným a jednak dobrovolným. Nedobrovolným v momentě, kdy to jaksi přeženeme či se stane nějaká nepředvídatelná událost, my nemáme vytvořenou dostatečnou rezervu a jdeme si půjčit. A dobrovolným, plánovaným a chtěným proto, že to patří bohužel k současnému životnímu stylu, a dokonce by se dalo konstatovat, že jde o „moderní“ způsob existence – užívat si v současnosti, co to dá, a splácet, pokud to půjde, někdy v budoucnu. Na toto místo bych zařadil, a později pochopíte proč, jedno americké přísloví: „Peníze nás nedělají šťastnými, umožňují nám však být nešťastnými poměrně příjemným způsobem.“ A v této době tak zákonitě přichází na přetřes i finanční gramotnost. Také moderní a hlavně módní záležitost. Pro zahřátí jedna kontrolní otázka: Víte, jaká je nejpříjemnější práce pro naše ruce? Přepočítávání peněz. Ale teď zase vážně. Byl to vlastně takový chyták. Když se nad tím totiž hlouběji zamyslíme, peníze dnes už téměř fyzicky nepřepočítáváme (pokud nejsme součástí šedé či černé ekonomiky), protože kolem nás jen proletí bezhotovostně a elektronicky. Limit pro hotovostní operace je aktuálně ve výši 270 tisíc korun. A je to vlastně dobře? I na to, věřím, najdete odpověď v této knize.

Sousloví finanční gramotnost je dnes tak často používané, že je už pomalu zprofanované stejně jako nekonečný a často jalový boj s korupcí. Každý mává finanční gramotností či projektem na její zvýšení a rozšíření. Kdo se nezaštítí projektem na zvyšování finanční gramotnosti, jakoby v oblasti osvěty a vzdělávání neexistoval. Na toto téma jsem začal upozorňovat už před deseti lety, kdy jsem založil server www.bankovnipoplatky.com. Tehdy to nikoho moc nezajímalo.

A co znamená sousloví finanční gramotnost v mém pojetí? Používat zdravý selský rozum, intuici, být zdravě sebevědomý a zvídavý, přirozeně nedůvěřivý a uvažovat veskrze logicky. Proto si stačí zopakovat stará známá přísloví, přirovnání, pořekadla či citáty a budeme mít hned jasněji. Žádné dlouhé vysvětlování, komplikované instrukce, tabulky, grafy, poučování a mentorování. To je k ničemu. Říkám tomu informační obezita a má přesně stejný účinek jako opačný stav, tedy nedostatek informací.

Pojďme proto jinou cestou. Věřím, že cestou srozumitelnější, a navíc zábavnou, protože „humor je kořením života“.

Vzdělávání v kontrastu i úctě k historii zároveň – okenní klenba ze 13. století a interaktivní tabule z 21. století vedle sebe
(Dívčí katolická střední škola, Praha 1)

Převedl jsem klasická, obecně známá a přijímaná moudra a přirovnání do současné doby, ale hlavně do našeho finančního světa. Není nutné se učit složité poučky, snažit se chápat zdánlivě komplikovaný svět peněz a „cítit se jako Alenka v říši divů“. Není nutné studovat ekonomii či číst nudné osvětové texty. Úplně postačí se uklidnit, zhluboka nadechnout, zopakovat si známá pořekadla a dát prostor své představivosti a fantazii. Například začít jedním českým: „Kdo nemá nic, rád by něco, kdo má něco, schlamst by všecko.“

Vlastně to má svoji nemilosrdnou logiku. Přirovnání, pořekadla a rčení jsou taková moudra našich předků, která vznikala po staletí a i dnes, jak uvidíte, nám mají co říci. Pokusil jsem se 150 těch základních sestavit do smysluplného celku, kde na sebe logicky navazují, a za pomoci „oslích můstků“ je interpretovat ve vztahu k financím, finančním produktům, reklamě, dnešním lákadlům a vějičkám a vlastně celkově k dnešní konzumní době a situacím, které nás každodenně potkávají. Nemá smysl objevovat objevené. Pravidla, vztahy a zákonitosti jsou prostě dané, dnes navíc držíme v ruce mobil, ovládáme svůj účet na dálku, celý svět máme, byť virtuálně, na dlani ve svém notebooku, pohybujeme se větší rychlostí a do vzdálenějších míst, zkrátka máme více možností a příležitostí. A ty je třeba „chytit za pačesy“, ale musíme si dát zároveň pozor, protože „příležitost dělá zloděje“.

Drobná vsuvka o vývoji člověka:

Homo habilis (člověk zručný)

↓ ↓ ↓

Homo erectus (člověk vzpřímený)

↓ ↓ ↓

Homo sapiens sapiens (člověk rozumný)

↓ ↓ ↓

Homo economicus (člověk ekonomický)

↓ ↓ ↓

Homo debitor (člověk zadlužený)

Kapitola 2
„ROZUM DO HRSTI“ A JDEME NA TO

Nechci „dělat z komára velblouda“, ale je fakt, že někteří lidé dnes dělají opravdu zoufalé věci a jsou nepoučitelní. Například telefonují různým kartářkám, vědmám, čarodějkám, ezoterikům či šamanům a nechávají si na dálku a anonymně za taxu 90 korun za minutu poradit, co mají dělat se svými penězi, jestli si půjčit a od koho, a vůbec takto absurdně hledají rady pro svá finanční rozhodování (více o drahých telefonních linkách u přísloví „Jak se do lesa volá, tak se z lesa ozývá“). Tak takto opravdu ne, přátelé. Vlasta Plamínek nebo Alenka Pastelka jsou určitě milí lidé plní elánu a entusiasmu, ale v těchto věcech nám, při vší úctě, přes televizní obrazovku opravdu nepomohou.

Na druhou stranu se nemusíte obávat, že si přečtete přísloví „kdo se bojí, nesmí do lesa“, protože přirozená obava a nedůvěra jsou právě v oblasti našich peněz zcela na místě. Ani zde nenajdete moudra, která snad máme všichni hluboko pod kůží, jako „lež má krátké nohy“ nebo „sliby chyby“, protože jsou doufám jasná i malým dětem a bylo by to „nošení dříví do lesa“. A všeobecně známá přísloví, že „když se dva perou, třetí se směje“, „padni komu padni“ či „ruka ruku myje“ nebo také „aby se vlk nažral a koza zůstala celá“, zase patří více do politiky, stejně tak jako „ryba smrdí od hlavy“ nebo „jít s kůží na trh“ spíše do volební kampaně a naturalistické až brutální „oko za oko, zub za zub“ evidentně do mafiánského prostředí.

Pojďme tedy na to. Sem tam to pro leckoho může být „silná káva“, ale nemějme z toho ani strach, ani špatný pocit, protože když se o něčem rozhodujeme, je to odpovědnost a my dobře víme, že „kdo nic nedělá, nic nezkazí“.

A kdybyste někdy náhodou měli pocit, že jde o „boj s větrnými mlýny“, nebo začali ve svých finančních rozhodnutích „ztrácet půdu pod nohama“, nepropadejte panice, nepochybujte a vzpomeňte si třeba na tuto knihu. Budu rád, pokud se stane vaším průvodcem, budete se k ní vracet a opravdu vám bude ku prospěchu. Nechtěl bych, aby to dopadlo jako onen pověstný „hrách, který se na stěnu hází“, nebo konstatováním čtenáře, že prostě „starého psa novým kouskům nenaučíš“, nýbrž abyste v knize našli ono pověstné „spojení příjemného s užitečným“.

Zároveň doufám, že i díky této knize rozlišíme mezi schopným a všehoschopným obchodníkem (dodavatelem, firmou, finanční institucí, bankou, pojišťovnou), stejně tak jako že se my sami budeme jako zákazníci chovat chytře, nikoliv vychytrale.

Otázka k zamyšlení:

Když jedete v koloně (stojíte ve frontě u pokladny), zůstáváte v jedné řadě nebo přejíždíte z pruhu do pruhu (přecházíte z fronty do fronty), abyste byli rychleji v cíli (u pokladny)?

Kapitola 3
PŘEDMLUVA ANEB „NIKDO NENÍ DOKONALÝ“

Ševcova žena a kovářova kobyla chodí bosa – aneb upřímná přiznání autora na úplný začátek. Nejsem robot, ani automat, abych vždy a za všech okolností plnil do puntíku všechny teoretické i praktické zásady. Někdy to prostě nejde a já si na bezchybnost nehraju, ani se tak nebudu tvářit v této knize. Berte tedy prosím následující řádky jako takovou otevřenou zpověď chybujícího autora této knihy.

Před léty jsem uzavřel stavební spoření a zaplatil při tom zbytečně úvodní poplatek. Mohl jsem v klidu počkat na pravidelné marketingové akce stavebních spořitelen a ušetřit několik tisíc korun. Když už jsme u tohoto produktu, jednou jsem zapomněl zaplatit roční platbu, a přišel tak o státní příspěvek v daném roce. Na jednom z vícera svých bankovních účtů platím poplatky, které se mi v poslední době zdají nepřiměřené vzhledem k aktuálním potřebám, a už rok plánuji změnu konta (vyřešeno v průběhu psaní této knihy). Věřil jsem na růst a investoval pár tisíc na pražské burze (v jednotkách procent z celého mého portfolia) i do akcií menších firem zabývajících se například nemovitostmi, do společnosti NWR či do údajně ryze české technologické hvězdy KIT Digital a investici musel odepsat. Zlato jsem začal kupovat zbytečně pozdě. Manželku jsem dostatečně neinformoval a nevaroval, že u kreditní karty je třeba v bezúročném období vrátit celou částku do poslední koruny, jinak se úročí i kvůli dlužným zbytkovým 500 korunám celá načerpaná částka, takže zaplatila na úrocích kvůli této pětistovce za pouhých pár dnů plných 300 korun. Při prodeji auta jsem se jednou spokojil s druhou nebo třetí nabídkou (licitoval jsem jen chvíli) hned v prvním (byť významném) autobazaru, místo abych si dal tu práci a zkusil objet více prodejců. Zbytečně jsem několik měsíců ve své kanceláři platil pevnou linku, kterou jsem téměř nevyužíval. Svým obchodním partnerem jsem se nechal přesvědčit o překotném rozvoji firmy a otevření druhé prodejny (vlastnil jsem první obchod pro levoruké v ČR), což se později ukázalo jako ukvapené a nepromyšlené rozhodnutí. Do komunální politiky jsem vstoupil plný entuziasmu, naděje a odhodlání, že právě na této úrovni lze měnit věci rychle a od základů pod heslem „Veni Vidi Vici“, ale zatím bych to pokorně popsal spíše slovy: „Přišel jsem, viděl jsem a snažím se pochopit.“ A ještě jedna věc. Mojí slabší stránkou je nedochvilnost, takže jedno přísloví v této knize je výslovně určeno přímo pro mě: „Kdo pozdě chodí, sám sobě škodí.“ Věřím ale, že na křest této knihy dorazím včas.

Určitě to není kompletní seznam mých omylů, přešlapů, naivních představ a nedobrých rozhodnutí, ale pokouším se z nich poučit. V tom obrovském množství rozhodování to zas až tak špatné za těch posledních deset patnáct let není. Mým cílem určitě není poučovat či se nad někoho povyšovat, právě naopak. Rád bych nabídl své letité zkušenosti v oblasti financí, podněty nasbírané za deset let provozování svého webu, poučení ze stovek a tisíců příběhů, zážitků a praxe klientů a každodenní empirie obohacené právě i o vlastní chyby. Zároveň se snažím řídit tím, co doporučuji ostatním, takže „nekážu vodu, abych sám pil víno“ (a to nejen proto, že jsem téměř absolutní abstinent). Pro úplnou informaci připojuji své nejoblíbenější přísloví, které mě posledních dvacet let provází a kterým čas od času oblažuji své okolí jeho neustálým opakováním: „Jen ať psi štěkají, já sedím na koni.“

A jedno upřímné přiznání na závěr tohoto úvodu – předmluvu jsem psal jako jeden z posledních textů této knihy, tudíž mohu říci, že jsem si i při samotném psaní, ověřování dat a zjišťování dalších informací, při diskusích a konzultacích s lidmi ve svém okolí leccos uvědomil a ve svém životě změnil. Například ve vztahu ke svému zdraví. No a vizuálně to snad je a bude vidět na tom, že jsem od počátku do konce psaní zhubl několik kilo a cítím se lehčeji a svěžeji. Prostě jsem o tom začal psát, kupodivu méně mluvit a pak více konat.

Kapitola 4
PŘÍSLOVÍ, BEZ KTERÝCH SE NEPOSUNEME DÁL

Těžko na cvičišti, lehko na bojišti – aneb přednášky k finanční gramotnosti, televizní pořady o zvyšování spotřebitelských práv, různé publikace, průzkumy či samotná tato kniha nám mohou pomoci v orientaci ve finančním světě, a tím i posílit naše leckdy zbytečně nízké sebevědomí. A to je důležitá, i když nikoliv jediná podmínka pro úspěšné přežití na ekonomickém bojišti. Když se naučíme chápat motivace účastníků trhu, rozšíříme si své obzory, nasajeme informace, seznámíme se s tipy, radami a fintami, je to doslova osvobozující v momentě, kdy se pak máme o něčem reálně rozhodovat. Cílem je snížit pravděpodobnost, že nás někdo nachytá takříkajíc „se staženými kalhotami, když brod byl ještě daleko“ a my se pak v zoufalství budeme chovat jako pověstný „slon v porccelánu“.

Žádný učený z nebe nespadl – aneb nebojme se vzdělávat v každém věku, svět se vyvíjí strašně rychle. V současné době získat informace je snazší než kdykoliv předtím, a to díky rozšíření internetu. Tam dnes najdeme kromě samotných informací i doporučení, varování či recenze samotných spotřebitelů, takže snadno můžeme zjistit, jak se věci mají, a poučit se z chyb jiných zákazníků (více najdete v pasáži „Chyba je věřit všemu, chyba je nevěřit ničemu“). Stejně tak se ovšem vyvíjejí i šmejdi šmejdský. Jejich podvody jsou sofistikovanější, propracovanější, čeština je již v jejich vábivých nabídkách bezchybná (ne jako v naší ukázce níže), vystupování na první pohled důvěryhodné a galantní, podané informace mají na první poslech hlavu a patu. Nemůžeme být samozřejmě neustále v pozoru, ale díky internetu můžeme klasické přísloví „chybami se člověk učí“ rozšířit na aktuální „chybami druhých se člověk učí“.

Ukázka klasického lákajícího mailu, který je ještě plný gramatických a stylistických chyb:

Náš milá email uživatele,

jsme upgrade všech poštovních schránek uživatelů a instalaci nejnovější anti virus software ke všechna poštovním schránkám. Uživatelé účty, které ignorovat toto upozornění bude uzamčen a odstraněn. Pokud chcete, aby váš poštovní účet být zachovány a není uzamčen, klikněte na následující odkaz pro potvrzení a aktualizovat váš uživatelský profil http://nesmyslný odkaz.cz

S pozdravem

Poštovní technická tým

Komu není rady, tomu není pomoci – aneb když si nedám poradit, budu tvrdohlavý, tak si pak nemůžu stěžovat na politiky, banky, finanční poradce, ekonomy, analytiky, média, zkrátka na nikoho, neboli „pýcha předchází pád“. Z mojí letité praxe vyplývá, že paradoxně nejhůře se radí lidem vzdělaným, kteří si myslí, že jim se to stát opravdu, ale opravdu nikdy nemůže. No a když ta situace nastane, mají neuvěřitelné výmluvy, proč se to přihodilo zrovna jim. To je na samostatnou knihu. Napálených inženýrů, doktorů, docentů je „za korunu kornout“. I pro vysokoškoláky jistě platí, aby „nikdy neříkali nikdy“ nebo vzali na vědomí, že „žádný učený z nebe nespadl“ (viz předchozí přísloví). Šance být oklamán či „být nachytán v nedbalkách“ je „neparadoxně“ stejná pro všechny věkové kategorie bez ohledu na vzdělání, vyznání, sexuální orientaci. To je mimochodem jeden ze stereotypů, na které pravidelně narážím, že oklamáni bývají jen lidé s nižším vzdělaním. Ono je to vlastně logické – „ideální“ je přece ošidit a oškubat toho, kdo něco má a zároveň se domnívá, že „drží otěže pevně v rukou“ a má vše pod kontrolou. Je třeba být připraven, bez ohledu na vzdělání, které jsme absolvovali, abychom pak „pozdě bycha nehonili“. Arabské přísloví to vystihuje přesně: „Nevědomost není hanba, ale hanba je, když znalost odmítáme.“

Chytrému napověz, hloupého trkni – aneb tomu prvnímu stačí, aby si přečetl například tuto knihu, věřil svým instinktům a měl v sobě odpovědnost a rozumnou dávku opatrnosti. Druhému nepomůže ani tato publikace, ani přednášky na jakékoliv téma gramotnosti, ani účast na různých seminářích placených z evropských fondů, ani dennodenní varování přes média, a dokonce ani nepříjemná vlastní osobní zkušenost. Zkrátka vždy bude mezi námi určité procento lidí nepoučených, nepoučitelných a tvrdohlavých – s tím se nedá nic dělat, jak se říká „jen neobyčejný blbec se spálí dvakrát o stejná kamna“.

Když se kácí les, lítají třísky – aneb není nutné kácet les kvůli pár uschlým větvičkám. Bohužel se tak dnes děje – kvůli pár lidem, které jsem popsal u přísloví „chytrému napověz, hloupého trkni“, se mění pravidla, upravují zákony, zpřísňují normy a zvyšuje se administrativní náročnost, a tudíž i finanční náklady. Tím se kruh kolem lesa uzavírá a v něm uvízneme všichni bez rozdílu a bez výjimky. Ochrana spotřebitelů a nastavení rovnovážného prostředí je jednou věcí a vodění za ručičku, „pudrování zadečků“ a pečování jako o nesvéprávné pak něco zcela jiného. Snažit se dostat do zákonů úplně všechny situace, které mohou nastat, chránit všechny i proti jejich vůli a především normy tvořit na základě těch, kteří je porušují a zneužívají, nemůže dobře dopadnout. To nám krásně ilustruje jedno latinské přísloví: „Kdo šetří viníky, trestá nevinné.“ Výsledkem je zmatek, ve kterém se nikdo nevyzná, často ani advokáti, nebo dokonce soudci, kteří mají zákony vykládat a aplikovat. Známe to moc dobře – „sejdou se dva advokáti, kteří mají tři právní názory“. Tím se ale vytváří prostor pro různé kličky, úhybné manévry, rozdílné výklady, čehož zneužijí a využijí ti, proti kterým byly původně tyto složité a normálního občana zatěžující normy namířeny – navíc jsme přece v Česku, kde platí (tentokrát v pejorativním významu) ono ve světě známé „zlaté české ručičky“. Nejvíce to pak zkomplikuje život paradoxně těm, kterým to mělo uměle pomoci.

Jakmile se regulace posune do této nesmyslné roviny, jako lavina s sebou strhne i kvalitní a potřebné zákony. Pak může dojít i k tomu, že je přestaneme dodržovat všechny. Nejde jen o kličky, které se nabízejí těm „šikovným“. Kličkovat z donucení totiž začne kdokoliv z nás, protože se podle stále složitějších zákonů prostě nebude dát normálně fungovat a žít. A tak se v tom mácháme my všichni, a to na obou stranách „obchodní barikády“:

•
Nákladnější vstupy, a tudíž i dražší výstupy,

•
více povinností pro obchodníky, a proto jejich menší ochota vyjít vstříc klientovi,

•
rozsáhlejší byrokracie pro podnikatele a návazně pak i jejich logická neochota dělat výjimky pro zákazníky,

•
bobtnání státní správy, která to všechno má kontrolovat, a tedy postupné zvyšování nákladů, které se následně promítnou do vyšší ceny zboží,

•
komplikovanější vztahy na jedné straně a zákonitě pak méně srozumitelné podmínky a dokumenty pro stranu druhou.

Vítejte v dnešní realitě, neboli „cesta do pekla je dlážděná dobrými úmysly“.

Hlad je nejlepší kuchař – aneb prožitá nouze, osobní krize, vlastní průšvih jsou sice nepříjemným, ale v důsledku nejlepším učitelem (i pokud tato situace potká někoho jiného, koho známe). Teprve ten, kdo na vlastní kůži zažil třeba osobní bankrot, očistec exekuce, ale především samotnou cestu k těmto nepříjemným důsledkům, může být přirozeným, důvěryhodným a spontánním nositelem pozitivního poselství o změně (stejně jako například vyléčený alkoholik či gambler). Staré známé přísloví „všechno zlé je pro něco dobré“ můžeme rozšířit na osvětové a edukativní „všechno zlé je pro někoho dobré“ nebo použít reverzi klasické hlášky „příklady táhnou“.

A my můžeme potáhnout zase o kousek dál, protože „kdo maže, ten jede“. Každopádně si sami na této cestě připomínejme, že „mozek je jednou z věcí, kterou (zatím) nelze koupit za žádné peníze“, tudíž ho aktivně používejme.

Otázka k zamyšlení:

Když máte na talíři jídlo, kde jednu jeho část (či určitou ingredienci) zbožňujete a ta druhá vám až tolik nechutná, co začnete jíst jako první?

Kapitola 5
UJASNĚME SI NEJDŘÍVE, KDO JE KDO A CO JE CO

Důvěřuj, ale prověřuj – aneb finanční poradci, prodejci či analytici a jejich zaručené rady. Věřte, nemusejí být vždy pravdivé (o objektivitě nemluvě). Jednou věcí je vyslechnout názory a rady bankéře či pojišťováka, druhou pak si ověřit pravdivost a reálnost těchto informací a třetí se těmito doporučeními skutečně řídit. Vyslechnutím nějakého návrhu, rekomendace nejsme povinni je i naplnit. Opravdu nemusíme dělat všechno, co nám někdo, jehož motivem je prodej, a tedy generování zisku, poradí. A to i když bude působit, že je „chytrý jako rádio“. Často můžeme narazit na „agenta s teplou vodou“, kterému „se práší od huby“ a doslova a do písmene „vaří z vody“. Tak takový bere kontakt s klienty hlavně jako obchod, nikoliv primárně jako službu. To pak „nohy na ramena“ a rychle pryč. Jak ho poznáme?

•
Moc se neptá na informace týkající se investování, naopak se dotazuje na věci soukromého charakteru, o kterých rádi mluvíme, což je úspěšná manipulativní technika, jak se nám dostat pod kůži.

•
Příliš neradí, ale prodává, zjevně se řídí heslem „na každé zboží se najde kupec“.

•
Přichází se zaručeným řešením hned na první schůzce.

•
Zamlčuje rizika, opakuje a zvýrazňuje výhody, nabízí podezřele vysoký zisk, mlhavě odpovídá na otevřené otázky.

•
S blížícím se koncem rozhovoru mluví o významné, případně poslední možné příležitosti a vyvíjí časový nátlak – už dnes je pozdě, nabídka se nebude opakovat, poslední šance, unikátní, ale časově omezená příležitost.

Tím vším se odhalí, že „má hroší kůži“. Zkrátka fantazii a kreativitě se meze u prodejců opravdu nekladou.

Každá liška chválí svůj ocas – aneb jak vnímat informace od zaměstnanců finančních institucí. Nemůžeme přirozeně očekávat, že by zaměstnanci finančních institucí dehonestovali, pomlouvali a neoceňovali vlastní produkty, a ani to od nich nevyžadujme. My jen víme, že „sebechvála smrdí“ a to pro začátek úplně postačí. Jejich pohled bude vždy subjektivní a nekritický, ale to je pochopitelné a z jejich pohledu racionální. Naopak by bylo nelogické, pokud by ze sebe dělali nezávislý a nestranný zdroj informací. Rozhodně si ale netroufám všechny poradce a zaměstnance finančních institucí „házet do jednoho pytle“. Každopádně je ale pro nás užitečnější vycházet z toho, že „bílé vrány“, tedy „výjimky potvrzující pravidlo“, zrovna my potkat nemusíme. Z toho tedy při návštěvě poradce nevyplývá, že „host do domu, hůl do ruky“, ale ani to neznamená „host do domu, Bůh do domu“. Platí jednoduchá zásada, „přes kterou nejede vlak“ – poslechnout můžeme, popovídat si smíme, přečíst bychom měli a podepsat nemusíme.

Koho chleba jíš, toho píseň zpívej – aneb je důležité vědět, kdo koho platí a kdo má jakou motivaci. Všechno něco stojí, jen je otázka, kdo, komu a v jaké fázi to zaplatí. Kdo platí například finančního zprostředkovatele nebo poradce – míněno vlastně prodejce (aktuálně jich údajně působí kolem 38 tisíc)? My, nebo instituce, jejíž produkty a služby prodává? Odpověď je nasnadě – je to ta příslušná instituce. Poradenství je pro klienty jakoby zdarma, což je mimochodem první věta, kterou od takového poradce-prodejce uslyšíme a která jim významně pomáhá otevírat naše dveře a bohužel někdy i naše duše. Klient ale logicky náklady poradenství a celé distribuční sítě (tzv. MLM – Multi-Level-Market) zaplatí v ceně produktu, jen to tak nebije do očí (poradci v roce 2014 zprostředkovali obchody v hodnotě kolem 61 miliard korun). V lepším případě jsou tyto náklady rozprostřené na celou dobu smluvního vztahu, v horším hned na počátku (více o produktu IŽP najdete u přísloví „V jednoduchosti je krása“). MLM u určitých typů obchodů je vlastně klasický princip „letadla“. Funguje jako horizontální prodej s vertikálními provizemi – při prodeji produktu je odměněna celá struktura nad samotným prodejcem. Tyto služby a zboží mohou být o část provize poradenské sítě dražší, ale především jsou postavené tak, že jsou výhodné pro prodejce a méně vhodné pro klienta. Na druhé straně je férové dodat, že kdyby si šel klient koupit ten samý investiční produkt, který mu nabízel poradce, přímo na přepážku, tedy bez zprostředkovatele, neznamenalo by to, že by mu finanční instituce nějakou provizi nenaúčtovala. Bohužel. A stejně tak lidé zatím ve větším měřítku nejsou ochotni za profesionální poradenství přímo platit, protože případný benefit nevidí v tom okamžiku. Ale zpět ke zprostředkovatelům. Poradce může a zřejmě bude „slibovat hory doly“, ale my buďme opatrní a klidně se ho zeptejme například právě na výši provize. Na tomto místě musím přiznat, že mě nejvíce „baví“ prodejci, kterým ještě „teče mléko po bradě“, ale vypadá to, že „snědli všechnu moudrost světa“. Těsně po škole, s naškrobenou košilí, krátkou kravatou a maturitním oblekem, vybaveni marketingovými poučkami, teoretickými znalostmi a naučenými frázemi. Kdo je sám a je rád, že si může s někým popovídat, nechť poklábosí, vyslechne, ale i po příjemném setkání stejně nic nepodepisuje.

V nouzi poznáš přítele – aneb finanční instituce nejsou naši přátelé, ale obchodní partneři a tak je třeba k nim přistupovat a celou situaci vnímat. Banky, pojišťovny, finanční instituce, ba ani finanční poradci a zprostředkovatelé tu nejsou od toho, aby se s námi přátelili, aby nás dělali šťastnými. Ony a oni chtějí prodat a vydělat a my bychom měli být sebevědomými zákazníky, kteří si možná od nich něco koupí. Takto to chápejme, vnímejme a fungujme a ušetříme si spoustu zklamání. Samozřejmě by bylo ideální, kdyby to fungovalo tak, jak to popsal jeden student na mém webu: „Banky by měly vydělávat s klienty, ne na klientech.“ Je ale asi pravdou, že v opravdové nouzi se budeme spíše obracet na skutečné přátele. Citát Marka Twaina to myslím vystihl zcela přesně: „Bankéř je člověk, který vám půjčí deštník, když svítí slunce, a chce jej zpět, když začne pršet.“ K tématu skutečného přátelství můžeme najít asi nejpřesnější citát od Marca Tullia Cicera: „Přátelství může být jen mezi dobrými lidmi.“ Ve spojitosti s finančními institucemi se hodí připomenout jedno krásné slovinské přísloví: „Falešný přítel je jako kočka – zepředu líže, zezadu škrábe“, případně jedno latinské: „Jistého přítele poznáme v nejisté situaci“, které jsem si dovolil zcela výjimečně napsat i v originále: „Amicus certus in re incerta cernitur.“ Ale nejvíce k danému tématu, ale vlastně i k obsahu celé knihy pasuje italské přísloví: „Dobrého přítele si važ daleko víc než peněz.“ K tomu netřeba nic dodávat.

Kdo lže, ten krade – aneb ve světě financí toto pořekadlo platí doslova. Když nám někdo nepodá ucelenou informaci, snaží se zdůrazňovat jen výhody, zamlčuje slabá místa, nechce nám dát do ruky dokumenty, nedá nám možnost si smlouvu prostudovat a v klidu rozmyslet, snaží se na nás tlačit, vyvolává umělou časovou tíseň, často používá superlativy a zároveň někdy nápadně a někdy nepozorovaně zjemňuje rizika, tak vlastně lže, aby nás mohl napálit a v důsledku nám vnutit pro nás nevhodnou službu či produkt. Tedy nás vlastně „elegantně“ okrást. Předpokládám, že u takových institucí neplatí, že „dobrá pověst je lepší než peníze“, ale třeba se mýlím.

To samé se ale samozřejmě týká i nás samotných. Nelžeme a nezatajujme informace o svém zdraví, když vyplňujeme dotazník k životnímu pojištění, nezjemňujme informace, které podáváme třeba finančnímu poradci ve spojitosti s našimi investičními znalostmi a plány, nebalamuťme banku, když jí poskytujeme údaje o našem finančním stavu například v souvislosti s žádostí o hypotéku. Všechno se nám může vrátit jako bumerang. Přiznejme si to bez mučení, občas se „lže, jako když tiskne“ na obou stranách.

Chyba je věřit všemu, chyba je nevěřit ničemu – aneb také informace na internetu musíme brát s určitou rezervou. Bohužel dnešní realita je taková, že i mezi recenzemi, popisujícími spokojenost se službou, produktem, zbožím, dovolenou, najdeme množství těch falešných, kterými se chlubí samotní šmejdi. Tím lákají a zároveň mystifikují potenciální zákazníky. A naopak všechny negativní recenze nemusejí být vždy pravdivé, ale mohou být výsledkem neférového konkurenčního boje. Na tento druh internetové komunikace a marketingu – recenze, diskusní příspěvky, reakce pod články, doporučení či komentáře – se specializují agentury, které tak pomáhají vytvářet virtuální svět, jež se tváří jako ten reálný. I to je výsledkem popularity internetu – to, co bylo a je jeho předností, se může stát i jeho slabinou. Zkrátka „nic není černobílé“, a proto se musíme bezezbytku řídit výše uvedeným citátem Senecy, kterým jsme tuto pasáž otevřeli.

Když nejde Mohamed k hoře, musí hora k Mohamedovi – aneb choďme do bank a seriózních institucí a naopak k sobě nepusťme hochštaplery a nepoctivce. Když nám nepůjčí tři seriózní finanční ústavy, ať už jde o banky, družstevní záložny či značkové nebankovní úvěrové instituce, je to pro nás zpětná vazba. Jde o znamení, že se něco děje, a proto nejednejme v duchu „vyhodí nás dveřmi, vrátíme se oknem“. Buď máme nějaký problém z minulosti, nespláceli jsme, nebo naše příjmy nedosahují takové výše, abychom si mohli znovu půjčit. Zkrátka jsme z nějakého důvodu rizikoví klienti. Často se bohužel stává, že nám instituce, která nás odmítne, nesdělí důvody zamítavého postoje. Řešením je tedy zjistit, v čem je „zakopaný pes“, nikoliv pokračovat v hledání jiného, z definice věci, méně solidního věřitele, kterému náš problém vadit nebude. Nevýhodnou půjčkou, kterou si vezmeme ze zoufalství, poškozujeme jen sami sebe. Tím mám na mysli lichváře, neověřené úvěrové instituce, nebo dokonce prapodivná eseróčka či jedince, zkrátka šedou úvěrovou zónu. Bavíme se tu o několika desítkách tisíc rádoby poskytovatelů půjček. Tato „náklonnost“, která se ještě navíc projevuje i tím, že po nás nic nechtějí (více najdete u přirovnání „Jako nahý v trní“), má ale svou cenu v podobě drahé půjčky, drastických podmínek a nesmlouvavého jednání. Při pouhém náznaku prvních problémů přízeň do té doby ochotných zlatokopů „zmizí jako pára nad hrncem“. Prostě půjčování je dnes byznys jako víno, což dokládají i zajímavá čísla – některé velké autobazary měly, v protikladu se svým stěžejním zaměřením, vyšší zisky ze zprostředkování úvěrů pro prodaná auta než z jejich samotného prodeje.

Otázka k zamyšlení:

Když máte úvěr od seriózní banky a zároveň od lichvářské finanční instituce,

komu splácíte jako prvnímu, pokud máte k dispozici prostředky jen na jednu splátku?

Jako nahý v trní – aneb když si chceme půjčit, je normální, že se musíme odhalit. A já zdůrazňuji pravdivě odhalit (viz přísloví „Kdo lže, ten krade“). Čím méně o nás chce věřitel vědět, tím je to pro nás jistě pohodlnější, ale zároveň nebezpečnější. Pokud nám je někdo ochotný půjčit a nechce po nás žádné doklady, potvrzení o příjmu, nezajímají ho naše další úvěry a jiné závazky, nedívá se do registrů (BRKI – bankovní registr klientských informací, NRKI – nebankovní registr klientských informací, SOLUS – Sdružení na ochranu leasingu a úvěrů spotřebitelům), tak je to nanejvýše podezřelé. Je prostě normální, a my bychom se chovali úplně stejně, že věřitel, který půjčuje peníze, si svého potenciálního dlužníka „proťukne“, jestli je bonitní a „úvěruschopný“, a ujistí se (zvýší tím pravděpodobnost), že se mu peníze vrátí. Kdo tak nečiní, má zřejmě nekalé úmysly a šikovně to kamufluje extrémní jednoduchostí při čerpání půjčky. V budoucnu tak nemusí jít už jen o peníze, ale také o majetek a naše zdraví.

Nezlob se na zrcadlo, když máš křivou pusu – aneb úvěrové registry nás sice sledují, může to být pro nás občas nepříjemné zjištění, přesto je vnímejme jako naše pomocníky. Za prvé proto, že jde o užitečnou zpětnou vazbu. Jakkoliv my sami bychom z logiky věci měli mít nejlepší přehled o tom, komu a kolik dlužíme, co jsme kdy nezaplatili či zaplatili pozdě a co ještě za půjčky valíme před sebou, všichni asi tušíme, že tomu tak vždy není. Pak se ovšem o to více divíme, proč nám nebyl schválen úvěr či proč byla zamítnuta hypotéka. Přesto, že to pro nás může být občas nepříjemné, vlastně nás tato praxe kontroly přes nahlížení do úvěrových registrů chrání před sebou samými. Pokud nejde o nepřesné informace v registrech, na které bychom ovšem po jejich nalezení upozornili. I to má ale svoje plus, když zjistíme, že se o nás vedou zavádějící a nepravdivé záznamy. To bylo, prosím pěkně, za druhé. No a za třetí se v současné době můžeme v úvěrových registrech snadno a přes internet (po důkladné registraci) dívat sami na sebe – BRKI a NRKI provozují stránky www.kolikmam.cz a SOLUS pak webové rozhraní www.smsvypis.cz.

TIP: Pokud se do úvěrového registru podíváme preventivně dopředu, například ještě před žádostí o hypotéku, pak zjistíme, jak jsme na tom a co by o nás později našla samotná banka, až by nás začala prověřovat.

Můžeme tak zapomenutou neřešenou záležitost z minulosti doladit dřív, než se stane důvodem pro budoucí potíže. Často ale problémem čerpání hypotéky může být naše příliš velká úvěrová angažovanost, například množství kreditních karet, což také uvidíme z výpisu úvěrového registru. Banky se na tuto věc dívají tak, že započítají do všech závazků žádajícího klienta celkový limit pro kreditní kartu, jakkoliv jsme jej nikdy nevyčerpali, nebo dokonce kartu doposud vůbec nepoužili. „Mrtvá“ kreditka se nesčetněkrát už stala důvodem pro neschválení hypotečního úvěru. Stejně tak je dobré si čas od času požádat na příslušném finančním úřadu o potvrzení bezdlužnosti. Často tak zjistíme, že nám tam někde visí třeba nezaplacená pokuta za špatné parkování.

Buben dostává rány, bubeník peníze – aneb svět není spravedlivý a postavení klienta nikdy nebylo, není a nebude na stejné úrovni jako pozice finančních institucí. A to jak z pohledu odborného zázemí, z hlediska smluvního a právního, tak z pohledu principiálního. Smlouvy a další dokumenty vytvářejí instituce a jsou vesměs formulářového typu (tedy dané pro všechny klienty). Ani zákonná ochrana spotřebitele na tom nic nemění, a nelze na ni tudíž spoléhat. A pokud se už spotřebitel v naší zemi odhodlá k soudnímu sporu, musí uhradit soudní poplatky a nemá žádnou jistotu ani záruku, že jeho případ dopadne stejně jako totožný spor někdy dříve. Je to zcela nepředvídatelné a nevyzpytatelné i pro samotné právníky a advokáty. Často mám pocit, že se k soudu nechodí pro spravedlnost, ale pouze pro rozsudek. Je tak zjevné, že většinou budeme „tahat za kratší konec provazu“, ale je fakt, že se to zlepšuje. Využijme tedy bezezbytku našeho postavení slabšího v této hře a vyberme si ten správný „kámen“, jako to udělal David s Goliášem – odhodlání dotáhnout věc do konce, nenechat se sebou „vorat“, podělit se o svou negativní zkušenost s ostatními klienty, využít rozumného tlaku sdělovacích prostředků a koneckonců změnit instituci, která nás zklamala. Předem to i přes nevýhodně nastavené podmínky nevzdávejme.

Vrána k vráně sedá, rovný rovného si hledá – aneb nerovné postavení není jen mezi občanem a státem (viz pasáž u pořekadla „Kázat vodu a pít víno“), ale také mezi klientem a velkou společností. Začíná to už prvotním kontaktem. Někdo nám zavolá s tím, že má pro nás úžasnou nabídku, a zároveň nám suše oznámí, že „v zájmu kvality služby, může být hovor monitorován“, což v překladu do normálního jazyka znamená – všechny hovory se nahrávají, aby to firma mohla použít, když se jí to bude hodit. Někdy se stává, že když my odvětíme, že si tedy hovor budeme nahrávat také, operátor na druhé straně sdělí, že s tím nesouhlasí. Čert vem ty telefony, kdy se nám někdo „vlamuje do zavřených dveří“ s nějakou nabídkou, aspoň máme elegantní způsob, jak ukončit hovor. Ale ta samá reakce od operátora může zaznít i v momentě, kdy voláme my, protože potřebujeme něco zjistit, nahlásit či vyřešit. Od banky, pojišťovny, mobilního operátora, dodavatele energie. Proč by si druhá strana hovor nahrávat směla a my nikoliv? Přesněji řečeno, my bychom o nahrávání měli informovat dopředu (jako tak činí i instituce), respektive by bylo slušné tak učinit, ale operátor s tím nemusí vždy souhlasit. No jo, ale my něco potřebujeme, tudíž hovor musíme dokončit, nikoliv ukončit, takže nemáme moc na výběr.

A pokračujeme (ne)směle dál. Jaká je asi pozice klienta například při vymáhání nějaké škody v porovnání se situací opačnou, kdy je škoda vymáhána institucí naopak po něm? Výsledkem postavení slabšího zákazníka a silnější instituce jsou paradoxní situace, kdy chudší zákazník mávne raději rukou nad desítkami či stovkami korun s tím, že se kvůli tomu nebude zdlouhavě soudit a zvyšovat si tím další náklady a krevní tlak, zatímco bohatší instituce má nastavené mechanismy tak, že jí to umožní celkem snadno se přít i o pár korun (jedna banka dokonce od klientky vymáhala soudně a poté prostřednictvím exekutora 50 haléřů). Celá problematika postavení klienta versus instituce (ať už státní či soukromá) by se dala zhutnit do konstatování: Pokud udělá chybu klient, platí nesmlouvavé a neúprosné, že „neznalost zákona neomlouvá“. Pokud udělá chybu úředník/zaměstnanec (státu, města, velké firmy), platí vlídné a citlivé, že „chybovat je lidské“. Kéž by to platilo přesně opačně.

Kdo dřív přijde, ten dřív mele – aneb filosofická odpověď na jednoduchou otázku, proč jsme tak netrpěliví a nedočkaví a tak rádi a snadno se zadlužujeme? Kromě toho, že se chceme mít o chlup lépe, než na kolik máme, je to proto, že jsme smrtelní. Konec, tečka. Kdybychom žili věčně, dluh ani úvěr by neexistovaly. Proč? Protože bychom měli neomezeně času si na ty všechny výdobytky, sny a plány prostě našetřit. Půjčka je vlastně kupování si času, nic složitého a sofistikovaného v tom nehledejme – chceme to teď hned, splácet budeme postupně a později. Jak všichni jistě víme, kromě půjčky samotné vracíme i něco navíc. Docela by mě v této souvislosti zajímalo, jestli by nějaká banka poskytla úvěr nebo přímo grant na výzkum nesmrtelnosti… I když na druhou stranu, které bance by se nelíbilo mít nesmrtelné klienty s jinými produkty.

S čím kdo zachází, tím také schází – aneb neaplaudujme těm, kteří se chlubí, jak obelhali stát, velkou instituci, pojišťovnu, banku, kteří se pyšní, že našli způsob, jak zdarma a beztrestně využívat služeb, za které ostatní musejí platit. Stejně to nakonec uhradíme my všichni, takže kromě obecného morálního hlediska na tom i z našeho individuálního finančního pohledu opravdu není nic k obdivu. Někdy se proto generalizující reakci pojišťoven nebo bank, jakkoliv s ní nesouhlasím, nedivím (příklad najdete u rčení „Nenechat se opít rohlíkem“). Míra pojistných podvodů se například u automobilových nehod pohybuje v desítkách procent ze všech nahlášených případů. Je pak ironií osudu, že to, co projde podvodníkům (ne vždy a v plné výši, abychom byli spravedliví), zaplatí všichni pojistníci na vyšším pojistném, ale hlavně na nižším plnění po skutečné nehodě. A jiný příklad – výsledkem nadužívání výběrů z bankomatů zdarma u jedné banky (výběry drobných částek i několikrát denně) bylo omezení tohoto benefitu pro všechny klienty dané banky. Jindy to finanční instituce zase řeší nově nadefinovanými podmínkami nebo limity, které mají rizika zneužívání nebo nadužívání do budoucna omezit. Proto si každý z nás „nejprve zameťme před vlastním prahem“, jestli jsme někdy, byť třeba jen v duchu, nezatleskali někomu, komu se povedlo „přečůrat“ systém a jeho kontrolu a „podojit“ nějakou finanční instituci. Princip akce a reakce v těchto případech funguje neuvěřitelně rychle.

Nic lidského mi není cizí – aneb vítejme v automatizovaném světě počítačů, čísel a novodobé technologie. Jinými slovy, neberme odmítnutí ze strany banky osobně, navýšení sazby úkorně, nezlobme se na úředníky, nerozčilujme se, že daný postup nemá logiku a je nespravedlivý. Trochu filosofická a zároveň velmi aktuální otázka – co si představit pod pojmem moderní bankovnictví a pojišťovnictví? Že by to nemělo být jen o převratných, dech beroucích technologiích, ale i o lidském přístupu a zdravém selském rozumu. A ten právě čím dál tím více chybí. Nástupem technologií se sice procesy pro člověka zjednodušily a zautomatizovaly, bohužel ona lidskost, přirozenost se z nich poněkud vytrácí. Postupy, a to nejen v bankách a finančních institucích, jsou stále častěji robotické. Mockrát slýcháme větu, že nám sice zaměstnanec rozumí, a dokonce nám dává za pravdu, ale je to prostě v systému a on s tím nic nenadělá a nezmůže. Rozhodování člověka je tak stále méně a méně důležité, rozhoduje systém, program. Život se ale vyvíjí, je rozmanitý, potřeby jsou různorodé a situací je tolik, že je nelze všechny napasovat do předem daného scénáře, naprogramovat do stanoveného kódu a nastavit do určitých limitů a hranic. V automatizovaném světě pak vinou toho mohou nastat rozhodnutí nelogická, necitlivá, ba přímo nevhodná, drakonický postup v momentě, kdy to není na místě, zaškatulkování klientů do nesourodých skupin, a v důsledku vlastně ponížení věrného klienta jen na jakousi kolonku či číslo v počítači. Jste OSVČ, je vám přes 40 a nemáte děti, nejste držitel hypotéky a nikdy jste neměli úvěr? Už jste v systému nějak zařazeni bez ohledu na individuální kvality, zkušenosti a jinakost. Je pravda, že zaměstnanec může udělat chybu, plete do rozhodování emoce, někdy dokonce empatii ke klientovi, aktuální náladu, ale pokud má „všech pět pohromadě“, bude jeho rozhodnutí s pomocí oné technologie zřejmě citlivější. Na druhou stranu i ten systém tvořil člověk a zásahem člověka ho lze změnit, modifikovat a přizpůsobit nové situaci. Tudíž vytáčka na systém může být také jen pouhou výmluvou. Vždyť to známe, „když se chce, všechno jde“. Buďme tedy urputní a nenechme se odbýt. Pokud si nás jako zákazníka váží, cestu, jak nám vyjít vstříc, určitě najdou. Pokud nikoliv, nemáme zase my důvod v takové instituci setrvávat. Technologie netechnologie, systém nesystém. „Časy se mění a my se měníme s nimi“, respektive bychom se měnit měli, chtělo by se dodat.

Kapitola 6
POČÍTEJME, POROVNÁVEJME A TVOŘME SI REZERVY

Dvakrát měř, jednou řeŠ – aneb porovnávejme ceny finančních služeb před jejich poptáním a nákupem. Nejprve tedy produkty, klidně i vícekrát než dvakrát, srovnáme, pak teprve řešíme jejich nákup (nikoliv řežeme – nelekejte se, v přísloví není překlep). Finanční služby, ač jsou imaginární, nefyzické, lze z hlediska ceny i kvality porovnat úplně stejně jako jakékoliv jiné zboží. To jsou lidé už zvyklí běžně činit, aby koupili stejnou věc levněji. Ale pak nepochopitelně a zcela zbytečně přeplatí právě vinou nákladnější půjčky. Co ušetří na levnějším notebooku, vyhodí doslova oknem na dražším úvěru (někdy i násobně), který si vzali bez rozmyšlení a porovnání (krásně to znázorňuje tabulka níže). Zde tedy naopak neplatí ono klasické „kdo rychle dává, dvakrát dává“. Není kam spěchat. Úvěr, kreditní karta nebo stavební spoření nejsou chleba, mléko, máslo nebo jogurt, nezkazí se. Nejen, že si musíme promyslet, jestli si úvěr vůbec vzít, ale pokud se rozhodneme, že ano, nastává fáze výběru, porovnání (více u přísloví „Práce kvapná málo platná“) a počítání. Opatrní bychom měli být u úvěrů, které nám nabízejí přímo prodejci. Není důvod být nedočkavý a zjednodušit si to tím, že jak nákup, tak i úvěr pořídíme na jednom místě. Danou nabídku si porovnáme s podmínkami bank a pak se rozhodneme.

Zdroj: STEM/MARK, 600 respondentů ve věku 18‒60 let, telefonické dotazování, listopad 2013

Co je doma, to se počítá – aneb spočítejme si, jak jsme na tom, pišme si výdaje a příjmy, dělejme si přehledy, statistiky, sečítejme, násobme, plánujme, sestavme si rodinný rozpočet a hospodařme střídmě. Není to nic složitého, na všechno dnes existují jednoduché a přehledné programy, předpřipravené tabulky, kolonky a nápovědy. Vyjma toho tuto funkci dnes běžně nabízejí i některé banky v rámci internetbankingu.

Zastavím se u výdajů. Ty lze rozdělit na pravidelné (většinou řešené přes trvalé platby a inkaso), nepravidelné a mimořádné, dále na fixní a variabilní. Z hlediska druhu pak na výdaje na bydlení, dopravu, jídlo, hygienické potřeby, oblečení, děti, případně domácí zvířata, pojištění, splátky úvěrů, investice a podobně. Pokud chceme mít přehled, musíme si psát svá vydání, byť by šlo o drobné, znát jejich charakter a základní členění. Jedině tak najdeme úspory, odhalíme zbytečné výdaje a smysluplně můžeme plánovat. Pokud ale nechceme vnímat domácí rozpočet a především výdaje až tak moc technokraticky, pojďme na to trochu jinak, vlastně úplně obyčejně.

TIP: Pro zjednodušení, udržitelnost plánování a motivaci do budoucna si rozdělme výdaje nikoliv z hlediska ekonomického, časového, administrativního nebo z hlediska charakteru a druhu nákladů, ale z pohledu instinktivního, logicky uchopitelného.

Tak nám vzniknou čtyři základní kategorie odlišných nákladů, u kterých si dovolím doporučit poměr na celkových našich výdajích (procenta v závorce – 60/20/10/10). Pak bez zbytečných složitostí zjistíme, jestli si v nějaké skupině výdajů příliš „nevyhazujeme z kopýtka“, nebo nejsme naopak zbytečně „při zdi“:

•
Chod rodiny – pravidelné, povinné a nezbytné rodinné výdaje, režie chodu domácnosti (60 %).

•
Rozvoj domácnosti – odkládání peněz bokem na plánovaná větší vydání, investice, dlouhodobé záměry jako jsou dovolená, rekonstrukce, větší nákupy apod. (20 %).

•
Radost v rodině – peníze pro zábavu, hobby, prostředky pro potěšení sebe sama, rodiny, přátel, abychom se z těch všech povinností a nutností jednou nezbláznili (do 10 %).

•
Rezerva pro rodinu – peníze, na které za normálně se vyvíjející situace nebudeme sahat (10 %).

Není to ale jen o výdajích. Často se totiž zapomíná na druhou polovinu rovnice – na příjmy, aneb „kdo neseje, ten nesklízí“. Můžeme se ušetřit, uskromnit a proškrtat do bezvědomí, ale když nebudeme mít stabilní a pravidelný příjem, efektivní to bude jen na polovic.

Práce kvapná málo platná – aneb rychlá půjčka může způsobit dlouhodobé problémy. Přemýšlejme, když si bereme úvěr. Je to zodpovědné rozhodování, které má několik fází. V první jde o to, jestli vůbec budeme danou věc kupovat, ve druhé jestli si na nákup musíme půjčovat, či využijeme vlastních zdrojů. Ve třetí fázi, pokud na první dvě fáze máme kladné odpovědi, si vybíráme nejvhodnější finanční produkt a teprve ve čtvrté fázi nejvýhodnější finanční instituci (to je porovnání v pasáži „Dvakrát měř, jednou řeŠ“). Jak je tedy vidět, standardní rozhodování o úvěru a jeho výběr by měly trvat nějakou dobu, tudíž úvěry schválené za pár minut a půjčky na počkání by pro nás neměly mít za normálních okolností (s výjimkou mimořádné situace, kdy využijeme mikropůjčku viz přísloví „Co je malé, to je hezké“) žádnou přidanou hodnotu. Pamatujme si, že „kdo pospíchá s úvěrem, bude mít dost času toho litovat“, jak praví parafráze dánského přísloví, kde v originále si slovní spojení „s úvěrem“ nahraďte původním „se svatbou“. I přesto nám je některé banky a úvěrové instituce nabízejí jako nadstandard, moderní styl bankovnictví a proklientské opatření. Jedna banka dokonce nedávno přišla s online schvalováním úvěrů, kde vyřízení žádosti a vyplnění formuláře údajně zabere jen 5 minut, a samotné schvalování dokonce pouhých 30 vteřin! Tak nevím, jestli je zcela přirozené, že za pět a půl minuty je zprocesované něco, co je základem pro vzájemný dlouholetý vztah. Jiná nebankovní úvěrová instituce zase na extrémní rychlosti schválení úvěru a zaslání peněz (do 15 minut od schválení) postavila svoji televizní reklamní kampaň. Jednou věcí je cenu úvěru porovnávat, jinou pak si všechno v klidu promyslet a zkalkulovat ve vztahu k rodinnému rozpočtu a dalším kritériím. Ušetřené hodiny a minuty na počátku nás mohou mrzet celé roky (a to se netýká jen půjček, ale obecně netrpělivosti při podepisování smluv, jak najdete u přísloví „Trpělivost růže přináší“).

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Konec finančních negramotů v Čechách.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.