Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Jarmila Kelnarová, PhD. a kolektiv

OŠETŘOVATELSTVÍ
PRO STŘEDNÍ ZDRAVOTNICKÉ ŠKOLY – 1. ROČNÍK
2., přepracované a doplněné vydání

Hlavní autorka a editorka:
PhDr. Jarmila Kelnarová, PhD.

Spoluautorky:
Mgr. Martina Cahová,
Mgr. Iva Křesťanová,
Mgr. Marcela Křiváková,Ph.D.,
Mgr. Zdeňka Kovářová,
Mgr. Dana Hauserová

Recenzentka:
Mgr. Jana Uhrová

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Photo © allphoto, 2015

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
jako svou 5925. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Formát ePub Štěpán Böhm
Obrázky v kap. 13 jsou použity z knihy Kelnarová J, Toufarová J, Sedláčková J, Číková Z. První pomoc I. pro studenty zdravotnických oborů. Praha, Grada Publishing 2007.
Obrázky a fotografie Petr Žalmánek

Počet stran 240 + 4 strany barevné přílohy
1. vydání, Praha 2015
Vytiskla Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9857-8 (ePub)
ISBN 978-80-247-9856-1 (pdf)
ISBN 978-80-247-5332-4 (print)

Autorky děkují za pomoc a pochopení Mgr. Vlastě Wirthové a dále děkují zdravotnickým pracovníkům nemocnic města Brna za cenné rady.

Úvod

Milí žáci,

dostáváte do rukou učebnici ošetřovatelství nezbytně nutnou pro přípravu na povolání zdravotnického asistenta. Obsahuje teoretický výklad o základech ošetřovatelství, o činnostech, které budete provádět nemocným lidem, a hlavně návod, jak tyto výkony provádět. Při ošetřovatelské péči o nemocné se můžete v nemocnici setkat s jinými způsoby práce, s jinými pomůckami. Bude záležet jen na vás, který způsob zvolíte za nejlepší pro splnění výkonu u pacienta. Musíte však postupovat vždy tak, aby nedošlo k poškození zdraví nemocného a aby bylo patrno, že pracujete profesionálně.

Pracujte vždy zodpovědně, pečlivě a podle zásad, kterým se naučíte. Vždy mějte na paměti, že musíte pracovat a dělat vše pro dobro nemocného člověka. Jakákoliv vaše chyba by mohla být pro pacienta i osudnou. Uvědomte si, že svým vystupováním a chováním, přesností a důsledností napomáháte rychlejšímu uzdravení nemocného.

Učebnice obsahuje učivo pro 1. ročník oboru zdravotnický asistent a vychází ze schválených Rámcově vzdělávacích programů – dokumentu MŠMT. Jednotlivé kapitoly jsou zpracovány tak, aby učivo na sebe logicky navazovalo.

Odborné učitelky vás budou připravovat na budoucí povolání, budou vám oporou a pomohou vám zvládnout vědomosti, dovednosti i návyky, které nutně potřebujete pro své činnosti a práci ve zdravotnických zařízeních.

Přeji vám i pacientům, abyste se kvalitně a dobře připravili na své budoucí povolání a aby z vás byli profesionálové nejen po stránce odborné, ale i lidské.

Jarmila Kelnarová

1Ošetřovatelství

Cíl

Po prostudování této kapitoly žák:

■Vysvětlí pojem ošetřovatelský proces.

■Charakterizuje jednotlivé fáze ošetřovatelského procesu.

■Využívá vhodné metody k získávání ošetřovatelské anamnézy.

■Jmenuje nejběžnější ošetřovatelské diagnózy.

■Orientuje se v ošetřovatelské dokumentaci.

■Jmenuje výhody práce v ošetřovatelském procesu.

■Jmenuje úkoly zdravotnického asistenta v ošetřovatelském procesu.

■Verbálně objasňuje význam správně odebrané ošetřovatelské anamnézy pro přípravu ošetřovatelského procesu.

■Jmenuje potřeby nemocného podle různých hledisek.

1.1Charakteristika a základní rysy moderního ošetřovatelství

Ošetřovatelství je samostatný vědní obor. „Ošetřovatelství je moudrost, láska a pomoc“ (Farkašová, 2001). Předmětem ošetřovatelství je zkoumat ošetřovatelské aspekty péče o člověka a skupiny, tj. interakce a determinace mezi osobou, zdravím a prostředím vzniklé z požadavků uspokojování potřeb. Hlavním principem ošetřovatelství je pomoc ohroženému nebo nemocnému při těch činnostech, které by mohl vykonávat sám, pokud by měl dostatečnou sílu, vůli a potřebné vědomosti a dovednosti.

Ošetřovatelství má svoji formu, obsah i cíl. Formou je systém, který je zaměřen na předcházení nemocem, podporu zdraví, navrácení zdraví a zmírnění utrpení. Obsahem jsou všechny činnosti, které směřují k prospěchu jedince a k uspokojení jeho potřeb. Tyto činnosti jsou základem ošetřovatelské teorie a praxe. Cílem je dosažení spokojenosti a pohody pacienta. Předpokladem pro splnění cíle je aktivní role klienta v celém procesu uzdravení.

Obory ošetřovatelství

■všeobecné ošetřovatelství – sleduje ošetřovatelský proces z teoretického hlediska s praktickou aplikací, problémy managementu a profesionální přípravu

■dějiny ošetřovatelství

■metodologie ošetřovatelství – nauka o metodách, které slouží k poznávání ošetřovatelství, jeho zákonitostí, vztahů a závislostí na jiných vědních oborech

Celek s ošetřovatelstvím tvoří aplikované obory, tj. interní, chirurgické, pediatrické, gynekologicko-porodnické, intenzivní ošetřovatelství, psychiatrické, geriatrické, onkologické, komunitní, rehabilitační, ošetřovatelství v primární zdravotní péči, ošetřovatelství v oblasti zdraví při práci.

Ošetřovatelství lze charakterizovat jako multidisciplinární obor, který je do značné míry determinován výsledky příbuzných oborů. Těmito vědními obory jsou medicínské a humanitní disciplíny (filozofie, etika, psychologie, sociologie, pedagogika).

Ošetřovatelství má svoje vlastní metody poznávání a specifickou metodiku výzkumu. Pro vědecký výzkum používá metody teoretické (analýza, syntéza atd.), modelové (materiální, myšlenkové) a empirické (pozorování, experiment, rozhovor, dotazník) z příbuzných oborů.

Cíle nové koncepce ošetřovatelství

■Zaměřit se na zdraví:

–Pomáhat jednotlivci, skupinám, rodině dosáhnout fyzické psychosociální pohody a zdraví v souladu s ekologickým a sociálním prostředím.

–Podporovat člověka v péči o své zdraví.

–Maximalizovat lidský potenciál v péči o sebe sama.

–Provádět prevenci onemocnění.

■Zaměřit se na nemoc:

–Snižovat negativní dopad onemocnění na celkový zdravotní stav jedince.

–Uspokojovat potřeby nemocných, zdravotně postižených, lidí nevyléčitelně nemocných.

1.2Znaky ošetřovatelského povolání

Povolání zdravotnického asistenta má své pozitivní i negativní stránky. Toto povolání by měl proto dělat jen ten, kdo má rád lidi a rád s nimi pracuje, práce ho uspokojuje, i když je velmi náročná.

Práce s lidmi

Zdravotnický asistent je neustále v kontaktu s lidmi zdravými, nemocnými, umírajícími. Ten, kdo přichází do zdravotnického zařízení, bývá často v tíživé životní situaci. Tito lidé jsou velmi citliví a zvýšeně vnímaví na chování zdravotnických pracovníků. V ošetřovatelském povolání je proto nutné, aby zdravotnický asistent ovládal nejen profesionální, ale i společenské chování.

Fyzická zátěž

Je mnoho činností, které musí zdravotnický asistent vykonat při ošetřování těžce nemocných nebo nepohyblivých. Je proto nutné, aby si řadu dovedností osvojil, a nepoškodil si tak vlastní zdraví.

Psychická zátěž

Zdravotnický asistent kolem sebe denně vidí bolest, utrpení, boj o život, umírání. Pečuje o mladé lidi po autohaváriích, o staré lidi, nevyléčitelně nemocné. Tyto situace ho nenechávají lhostejným. Nesmí se však stát citově otupělým a vůči nemocným lhostejným. Také nesmí dojít k syndromu vyhoření.

Směnný provoz

Zdravotnický asistent bude pracovat ve směnách, v sobotu i neděli, o svátcích. Bude ve službách dopoledne, odpoledne a v noci. Tomuto životnímu rytmu musí přizpůsobit i svůj životní styl, aby nedošlo k poškození vlastního zdraví.

Povinnost mlčenlivosti

Pacient má právo na utajení informací týkajících se jeho zdravotního stavu. Zdravotnický asistent nesmí nikdy o těchto skutečnostech hovořit na veřejnosti, doma, s přáteli, s jinými nemocnými. Porušení mlčenlivosti je postižitelné. Pacient by tak mohl ztratit důvěru v ošetřovatelskou péči i v personál nemocnice.

Kontrolní otázky

1.Je ošetřovatelství samostatný vědní obor?

2.Co je předmětem ošetřovatelství?

3.Jaké obory zahrnuje ošetřovatelství?

4.Co je cílem nové koncepce ošetřovatelství?

5.Které metody používá ošetřovatelství pro vědecký výzkum?

6.Kdy může dojít u zdravotnického asistenta k syndromu vyhoření?

7.Jaké jsou znaky ošetřovatelského povolání?

2Vývoj ošetřovatelství a vzdělávání zdravotnických pracovníků

Cíl

Po prostudování této kapitoly žák:

■Chápe význam historie ošetřovatelství.

■Zná vybrané světové i domácí osobnosti zakládající ošetřovatelství.

■Chápe význam osobností pro vznik ošetřovatelských škol.

■Zná vývoj ošetřovatelství v Čechách.

■Chápe význam celoživotního vzdělávání ve zdravotnictví.

2.1Základy vývoje ošetřovatelství

Historie ošetřovatelství je spjata s vývojem ošetřovatelského vzdělání. Ošetřovatelství bylo ovlivňováno v minulosti třemi směry.

Charitativní směr

V tomto pojetí byla ošetřovatelská péče zaměřena zejména na uspokojování základních životních potřeb. Ošetřování nemocných bylo chápáno jako morální povinnost pomoci člověku v utrpení, bolesti, v těžkých životních situacích. Ošetřovatelská péče vycházela z tradic a náboženského přesvědčení. Charitativní ošetřovatelská péče byla soustředěna kolem klášterů, protože posláním některých řádů byla péče o nemocné a chudé. První ošetřovatelé byli pomocníci kněžích, v 10. a 11. století se setkáme již s náznaky prvního civilního ošetřovatelství.

Do poloviny 19. století ošetřovali nemocné převážně řádové sestry a bratři. Známé jsou mužské řády, např. milosrdní bratři, maltézští rytíři, z ženských řádů jsou to např. boromejky, alžbětinky. Uvedené řády zakládaly vedle klášterů i nemocnice.

V 10. století na území Prahy vznikaly útulky pro chudé nemocné. Ošetřovatelskou péči prováděli civilní opatrovníci bez odborného vzdělání, zkušenosti přebírali od svých předchůdců a zacvičovali se v nemocnici.

První nemocnice vznikaly s příchodem křesťanství za knížete Boleslava (929–967). Špitály měly ráz charitativní, poskytovaly přístřeší chudým, nemocným a opuštěným lidem. Ošetřovatelská péče byla zaměřena na hygienu, nasycení chovanců, zajištění tepla a lůžka. I lékařská péče byla minimální.

Lékařský směr

Vznikal s rozvojem medicíny. Lékař potřeboval pro svoji práci dalšího pracovníka, a tak se vyvíjela role sestry. Tento směr přispěl k rozvoji ošetřovatelského vzdělání.

Terénní péče

Jde o směr zaměřený na samostatnou práci sestry. Pro české ošetřovatelství byl charakteristický zejména mezi první a druhou světovou válkou. V současné době je tato samostatná kompetence sestry v péči o zdraví významným rysem vyspělého ošetřovatelství, a tím i systému zdravotní péče.

2.2První ošetřovatelské školy na světě

Války zanechávaly na bojištích mnoho raněných a umírajících. Špatná hygienická úroveň lazaretů vedla ke vzniku epidemií, které se rychle šířily nejen mezi vojsko, ale i na civilní obyvatelstvo. Lékaři již nemohli pracovat bez pomocníků.

Zlom v rozvoji ošetřovatelství nastal v období krymské války (1853 až 1856). V této době ovlivnilo ošetřovatelství v Evropě několik významných osobností.

Florence Nightingalová [čti Flóréns Najtingelová] (1820–1910) (obr. P1)

Anglická ošetřovatelka, která se s ošetřovatelským systémem seznámila v Anglii, Německu, Francii a dalších zemích Evropy. Anglickou vládou byla vyslána se skupinou ošetřovatelek na bojiště v krymské válce, kde zorganizovala ošetřovatelskou službu. Do provozu uvedla prádelnu, kuchyni, hygienická zařízení a další. Hlavní důraz kladla na přísné dodržování hygienických zásad. Nedodržování a porušování hygienických zásad vedlo k šíření epidemií, které často způsobovaly velké ztráty na životech nejen vojsk, ale i civilních obyvatel. Na základě jejího působení se snížila úmrtnost raněných vojáků ve válce na polovinu. V době svého působení na Krymu poukazovala na nevhodné prostředí, ve kterém se nacházejí ranění vojáci (nečistota, znečištěná voda, nedostatek přikrývek, nádobí). Tížil ji i nezájem lékařů a důstojníků, kteří neoceňovali její aktivity. Ve své práci však byla neúnavná. Na vizity chodila v noci, proto ji nazývali „dáma s lampou“. Mezi vojáky byla značně populární. V dané době šlo o velmi pokrokovou ošetřovatelskou péči.

Po návratu do Anglie byla F. Nightingalová odměněna vládou velkou peněžní částkou, kterou věnovala na založení první ošetřovatelské školy na světě v Londýně (1860). Poprvé v historii začaly být ošetřovatelky systematicky vzdělávány jak pro nemocniční, tak domácí péči. Nightingalová vytvořila první koncepci ošetřovatelství, která vychází z charitativního pojetí péče o nemocné, kde jsou zdůrazněny především humánní motivy ošetřovatelství. Laickou péči obohatila o prvky odborné, a to léčebné a ošetřovatelské. Jako první zdůraznila význam pozorování nemocného sestrou, význam hygieny a čistoty v nemocničním prostředí, ale i v domácí péči, upozornila na vliv prostředí na nemocného. Její teorie zahrnuje 5 základních součástí zdravého prostředí: čistý vzduch, čistá voda, vyhovující kanalizace, čistota a světlo.

Podle vzoru první ošetřovatelské školy začaly vznikat další školy po celém světě. Své poznatky o ošetřovatelství shrnula F. Nightingalová do řady knih. Svým úsilím a prací pozvedla opovrhovanou práci ošetřovatelek na skutečné povolání. Ošetřovatelství pokládala za odvětví medicíny.

Myšlenky Nightingalové jsou pokrokové dodnes. V její koncepci jsou spojeny vývojové trendy charitativní, léčebný a preventivní. Tyto trendy začaly pronikat do výchovně vzdělávacího procesu nových ošetřovatelských škol. Řada současných teorií se k myšlenkám F. Nightingalové stále vrací. Důraz na aktivní přístup k nemocnému a jeho prostředí, na uspokojování základních životních potřeb s požadavkem na vysokou odbornost sester zajišťuje Nightingalové přední místo mezi zakladateli moderního ošetřovatelství. V celém světě je stále pokládána za nejvýznamnější postavu dějin ošetřovatelství.

Nikolaj Ivanovič Pirogov (1810–1881)

Významný ruský chirurg a pedagog přivedl do války na Krymu skupinu ruských žen ošetřovatelek, které připravil pro ošetřování raněných a umírajících, vyzbrojil je vědomostmi o ošetřování poranění, naučil je dobře obvazovat rány. Tyto ošetřovatelky začaly poprvé užívat stejnokroj, z čehož se vyvinula sesterská uniforma. Pirogov byl nejen respektovaným odborníkem, ale i známým propagátorem uznání práv žen.

Henry Dunant [čti Ánry Dynánt] (1828–1910)

Byl to švýcarský kupec, který po bitvě u Solferina (1859) zřídil lazaret a mobilizoval z řad civilního obyvatelstva dobrovolníky pro ošetřovatelskou péči o raněné vojáky. Vybavil je především vědomostmi o ošetřování poranění. Z jeho iniciativy vznikla mezinárodní organizace Červený kříž (1864). Tato organizace pracuje iniciativně po celém světě dodnes.

Činnost Nightingalové, Pirogova a Dunanta spadala do doby, kdy se začaly uplatňovat požadavky žen za uznání rovnoprávnosti. Pirogov i Nightingalová se svým úsilím zlepšit ošetřovatelskou péči raněným a nemocným stali současně velkými obhájci ženské práce, která právě na tomto úseku ošetřovatelství přinesla nejlepší výsledky.

2.3Vývoj ošetřovatelství v Čechách

Založení první ošetřovatelské školy na světě a emancipační hnutí v Rakousko-Uhersku podnítilo i vznik první ošetřovatelské školy v Praze v r. 1874. Její vznik ovlivnily české spisovatelky Karolina Světlá a Eliška Krásnohorská, které byly zastánkyněmi ženských práv. V české škole vyučovali lékaři, kteří současně přednášeli na Lékařské fakultě Univerzity Karlovy. Absolventky několikaměsíčního kurzu však do zaměstnání většinou nenastoupily, protože více než polovinu studentek tvořily měšťanské dámy shromážděné kolem Ženského výrobního spolku, které ve studiu na ošetřovatelské škole oceňovaly možnost vzdělávat se, a tak se společensky vyrovnat mužům. Škola po několika letech zanikla. Její význam však byl v tom, že poukázala na potřebu systematického vzdělání sester.

V roce 1882 vznikla ošetřovatelská škola ve Vídni, přesto si po mnoho let každá klinika v českých zemích zacvičovala sestry sama. V domácnostech a v soukromých službách ošetřovaly nemocné laické sestry Červeného kříže a řádové sestry.

V roce 1916 byla v Praze otevřena česká Státní dvouletá ošetřovatelská škola, která pokračovala ve své činnosti i po skončení první světové války v nově vzniklém Československu. Byla tak vzorem pro vznik dalších ošetřovatelských škol. Škola měla vysokou odbornou úroveň. První českou ředitelkou se v roce 1923 stala Sylva Macharová.

Kurzy každoročně absolvovalo až 15 diplomovaných ošetřovatelek, a tak v nemocnicích vedle sebe pracovaly diplomované ošetřovatelky, řádové sestry a pomocné ošetřovatelky zacvičené v nemocničních klinikách.

Absolventky státní ošetřovatelské školy založily v roce 1921 Spolek absolventek ošetřovatelské školy, který se v roce 1928 přejmenoval na Spolek diplomovaných sester. Spolek pořádal přednášky, pokračovací kurzy a pomáhal zakládat další ošetřovatelské školy. V roce 1933 byl přijat za člena Mezinárodní radou sester. V roce 1937 vydával časopis Diplomovaná sestra.

Ošetřovatelství mělo v českých zemích podporu v Alici Masarykové, dceři prvního československého prezidenta T. G. Masaryka, která byla předsedkyní Československého červeného kříže, dále v Haně Benešové, manželce druhého československého prezidenta Edvarda Beneše.

V roce 1918 byla v Praze otevřena Vyšší sociální škola, která v ročním studiu připravovala sociální pracovníky a později diplomované sestry pro práci v terénu. Tyto sestry zakládaly a vedly poradny pro matky a děti i zdravotní stanice s dispenzářem tuberkulózně a pohlavně nemocných. ČSČK pod vedením Alice Masarykové založil Masarykovu ligu proti tuberkulóze. V roce 1929 zavedl ČSČK ošetřovatelskou a zdravotní službu v rodinách, v níž sestry pracovaly samostatně na základě smlouvy s pojišťovnami.

V roce 1946 byla v Praze otevřena Vyšší ošetřovatelská škola, která v jednom směru připravovala vzdělání sestrám-učitelkám na ošetřovatelských školách a v druhém směru připravovala vrchní sestry pro řídicí práci.

Ošetřovatelské školy byly podle nového školského zákona z roku 1948 sloučeny s rodinnými a sociálními školami, a vznikly tak střední zdravotnické školy, kde se připravovaly zdravotní sestry, ženské sestry, dětské sestry v denním čtyřletém studiu ukončeném maturitní zkouškou. Také zde bylo studium pětileté večerní, dálkové a denní dvouleté abiturientské studium.

V roce 1960 vznikl Institut pro další vzdělávání středních zdravotnických pracovníků v Brně a v Bratislavě. V témže roce bylo pro odborné učitelky otevřeno v Praze na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy dvouoborové studium ošetřovatelství, které bylo nejdříve pětileté a v kombinaci s psychologií a později dálkové šestileté v kombinaci péče o nemocné – pedagogika.

Od roku 2004 studují všeobecné sestry na vysokých školách ve studijních bakalářských a navazujících magisterských oborech. Studovat mohou také na vyšších odborných zdravotnických školách a získávají titul DiS.

Na středních zdravotnických školách byl založen roku 2004 obor zdravotnický asistent, který připravuje žáky pro práci v nemocnici. Žáci si budou moci doplnit vzdělání ve speciálních kurzech, rovněž se mohou hlásit po maturitní zkoušce ke studiu na vysoké škole. Od roku 2005 je na zdravotnických školách zdravotnické lyceum, které připravuje žáky pro studium na vysokých školách. Od roku 2009 je možno na středních zdravotnických školách studovat také obor sociální činnost (pečovatelství, administrativa atd.). Absolvent sociální činnosti – pečovatelství – se uplatní jako pracovník sociálních služeb v ambulantních nebo pobytových zařízeních i v terénních službách, při poskytování sociální pomoci dětem i dospělým. Získá vědomosti a dovednosti potřebné pro zajišťování přímé péče a osobní asistence klientům, pro podporu jejich soběstačnosti a sociální aktivizaci. Získá vědomosti a dovednosti uplatnitelné v managementu sociálních služeb. Získá odbornou způsobilost pro vázanou živnost péče o dítě do 3 let věku v denním režimu podle přílohy č. 2 zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání, ve znění pozdějších předpisů.

Sestry jsou povinny požádat o registraci, která je přidělena, pokud splňují podmínky. Během práce v nemocnici jsou povinny se i nadále vzdělávat v kurzech, chodit na semináře, konference, kongresy. Tím získávají kredity nutné pro další práci ve zdravotnictví. Sestry se zapojují do výzkumů doma i v zahraničí, publikují v odborných časopisech (Sestra, Florence aj.), studují dále na vysokých školách a mohou získat akademický titul PhDr. a Ph.D.

Vznik Registru zdravotnických pracovníků způsobilých k výkonu zdravotnického povolání bez odborného dohledu je dán zákonem č. 96/2004 Sb., o nelékařských zdravotnických povoláních. Hlavním cílem registrace nelékařských zdravotnických povolání je ochrana veřejnosti. Ochrana veřejnosti spočívá na principu celoživotního vzdělávání, průběžného obnovování, zvyšování, prohlubování a doplňování vědomostí, dovedností a způsobilosti, což vede ke zvyšování kvality ošetřovatelské péče a jiných činností s tím souvisejících. Vysoká kvalita poskytované péče napomáhá ke zvyšování úrovně a prestiže nelékařských zdravotnických profesí.

Ošetřovatelství se stalo vědním oborem, jehož cílem je především péče o zdraví lidu.

2.4Ošetřovatelský personál a jeho další vzdělávání v českých zemích ve 21. století

Zdravotničtí pracovníci poskytující zdravotní péči lidem musí být pro toto povolání kvalitně připraveni. Během vykonávání své práce si musí neustále doplňovat vědomosti a dovednosti o nové informace, musí se neustále vzdělávat.

Vzdělávání zdravotnických pracovníků má tyto oblasti:

■Kvalifikační příprava – pracovník ji získá studiem na školách středních, vyšších a na vysoké škole.

■Specializační vzdělání – získá zdravotník v institucích, které jsou k tomu oprávněny.

■Celoživotní vzdělávání – musí absolvovat každý zdravotník, který chce své povolání vykonávat dobře. Nové poznatky podložené výzkumy je možno získat studiem na vysokých školách, v kurzech, na odborných konferencích, kongresech, seminářích. Mnoho poznatků je možno získat samostudiem odborné literatury a odborných časopisů. Velký podíl na vzdělání má i vlastní zapojení do výzkumů, výstupy na odborných konferencích, vlastní publikační činnost.

Kvalifikační studium všeobecných sester probíhá v bakalářském (Bc.) a magisterském (Mgr.) studiu na vysokých školách, dále na vyšších odborných školách (DiS.).

Zdravotnický asistent studuje na středních zdravotnických školách, studium je čtyřleté, ukončené maturitní zkouškou. Absolvují je uchazeči ve věku 15–19 let. Odborné studium probíhá ve škole a také v nemocnicích a je kombinováno s všeobecnými předměty.

Ošetřovatelky získávají kvalifikaci na středních zdravotnických školách v tříletém studiu, výstupem je výuční list.

Sanitáři a sanitářky absolvují krátkodobý kurz v nemocnicích nebo i na středních školách.

Specializační studium mohou sestry absolvovat po praxi v ošetřovatelství v oboru, např. ošetřování nemocných na chirurgii, interně, operačním sále apod. Zdravotnický asistent bude moci také absolvovat certifikované kurzy a dalším vzděláním rozšiřovat své kompetence. Specializační průpravu mohou poskytovat vzdělávací zdravotnická zařízení, která k tomu mají oprávnění. Studium probíhá při zaměstnání.

Celoživotní vzdělávání potřebuje sestra, zdravotnický asistent, ošetřovatel, sanitář pro svoji profesní přípravu. Odborné znalosti si musí každý zdravotník neustále doplňovat studiem na vysokých školách, v institutech, četbou odborných knih a odborných časopisů, účastí na seminářích, odborných konferencích. Neustále se musí zdokonalovat v písemném i ústním projevu, musí ovládat cizí jazyk, mít znalosti z multikulturního ošetřovatelství. Musí umět komunikovat nejen s nemocnými, ale i s rodinou, s ostatními pracovníky, s veřejností. Je třeba, aby se každý zdravotník aktivně zapojoval i do výzkumu.

O svém vzdělání si může každý zdravotník vést záznam, lze k tomu využít Index odbornosti. Přehled o vzdělání může být významným kritériem při žádosti o nové zaměstnání, je také vizitkou kreativity každého zdravotníka.

Kontrolní otázky

1.Kdy a kde byla ve světě založena první ošetřovatelská škola?

2.Proč se říkalo F. Nightingalové „dáma s lampou“?

3.Jaké požadavky musí splňovat sestra, aby získala registraci?

4.Jakými směry bylo v minulosti ovlivňováno ošetřovatelství?

5.Na jakých školách se mohou připravovat pro své povolání registrované sestry?

6.Může zdravotnický asistent ihned po ukončení střední školy studovat na vysoké škole?

3Ochrana zdraví zdravotnického asistenta

Cíl

Po prostudování této kapitoly žák:

■Charakterizuje osobnostní předpoklady pro výkon povolání zdravotnického asistenta.

■Popíše vztah zdravotnického asistenta a nemocného.

■Vysvětlí podstatu profesního chování zdravotnického asistenta.

■Ví, co obsahuje Etický kodex Mezinárodní rady sester.

■Zná pravidla správného životního stylu.

■Chápe význam ochranného oděvu.

■Chápe význam celoživotního vzdělávání.

■Chápe význam profesního chování zdravotnického asistenta.

■Zná pojmy sociocentrizmus, emocionální neutralita, univerzalizmus.

3.1Osobnost zdravotnického asistenta

Povolání zdravotnického asistenta patří mezi velmi náročné profese. Objektem práce je nemocný člověk, který vyžaduje od zdravotníků také dodržování žádoucích forem jednání, obrovskou trpělivost, empatii, pochopení. Předpokládá se, že zdravotnický asistent zvládne odbornou činnost, práci s novou technikou, umí zvládnout fyzickou zátěž, umí jednat s pacienty, rodinou, s kolegy, s veřejností. Dále musí zvládat práci s dokumentací, vykonává různou administrativní činnost. Dovede se vypořádat s rodinnými problémy. Pracuje v třísměnném provozu i o víkendu.

K výkonu povolání zdravotnického asistenta jsou důležité tyto osobnostní předpoklady:

■kreativita, se kterou řeší nové úkoly

■schopnost rychle se rozhodnout

■kritičnost a sebekritičnost

■empatie

■altruizmus

■klidné vystupování, trpělivost

■duševní vyrovnanost, sebeovládání

■smysl pro humor

■obětavost

■hodnotová orientace, smysl pro povinnost, odpovědnost

■humánní vztah k nemocnému (jde o projev zralosti osobnosti)

■čestné jednání, pravdomluvnost

■smysl pro čistotu a pořádek

■umění jednat s lidmi

3.2Vztah zdravotnického asistenta a nemocného

Povolání zdravotnického asistenta je z hlediska odborné přípravy i očekávaného profesionálního výkonu velmi náročné. Objektem práce je člověk nemocný, umírající.

Od zdravotnického asistenta se očekává, že unese i fyzické nároky své profese, že unese veškeré problémy, které toto povolání přináší. Zásady chování zdravotnického asistenta lze najít i v etickém kodexu. Mezi důležité povinnosti zdravotnického asistenta patří:

■podpora zdraví

■prevence nemocí

■navrácení zdraví

■zmírnění utrpení

Ve vztahu zdravotnického asistenta k pacientu/klientovi (P/K) je jeho základní povinností:

■Pomáhat lidem, kteří pomoc potřebují.

■Respektovat práva pacientů a dbát i na svá práva.

■Nediskriminovat P/K (věk, pohlaví, rasa aj.).

■Jednat s úctou k lidské důstojnosti.

K plnění role zdravotnického asistenta je nutná emocionální neutralita, univerzalizmus – chovat se slušně ke všem P/K – a sociocentrizmus, tzn. umět se orientovat na potřeby druhého člověka.

Ve své práci musí dodržovat zásady profesního chování:

■Znát práva pacientů.

■Znát svá práva.

■Ovládat své chování tak, aby se kladně projevilo na nemocném.

■Povýšit potřeby a zájmy P/K nad své.

Postavení zdravotnického asistenta ve společnosti je určováno historickým náhledem a sociálně ekonomickou situací země. Role zdravotnického asistenta je závislá na mnoha faktorech.

Faktory ovlivňující profesní chování zdravotnického asistenta

■management pracoviště

■vlastnosti osobnosti zdravotnického asistenta (vrozené i získané)

■celoživotní vzdělávání

■etický kodex zdravotních sester a ošetřovatelek

■prestiž povolání

■práva pacientů

Zdravotnického asistenta může pacient vnímat i z pohledu typologického jako zdravotníka cholerického nebo melancholického, zdravotnický asistent může být vnímán i jako sangvinik nebo flegmatik. U zdravotnického asistenta se mohou projevit i negativní povahové vlastnosti, hovoříme pak o neadaptivních povahových projevech (např. náladovost, citový chlad, selhání v nečekaných situacích, neochota měnit zaběhnutý systém, nepochopení pro problémy pacienta, podezíravost, přecitlivělost, hysterie, popudlivost). Zdravotnický asistent s neadaptivními povahovými vlastnostmi je pro pacienty a spolupracovníky zdrojem neklidu a problémů. Toto chování má charakter profesionální deformace, která může souviset s pracovním přetížením, se špatnou organizací práce, s nedostatkem pomůcek, s nižší rozumovou úrovní a odborností zdravotníka, s nevhodnou motivací pro práci, se syndromem vyhoření, s nízkou finanční odměnou za práci. Profesní psychická deformace může nepřímo ovlivnit diagnosticko-terapeutický proces pacienta.

3.3Životní styl zdravotnického asistenta

Povolání zdravotnického asistenta je velmi náročné. K tomu, aby ho mohl dobře vykonávat, musí dodržovat zásady správného životního stylu. Je velmi těžké najít takový životní rytmus, který bude upevňovat zdraví a zároveň chránit zdravotnického asistenta před fyzickým a duševním vyčerpáním spojeným s výkonem povolání. Zdravotnický asistent by měl dodržovat zásady správné životosprávy a pitný režim. Zdravotnická zařízení umožňují zdravotníkům stravovat se v jídelnách, kde je strava vydatná, pestrá a bohatá i na ovoce, mléčné výrobky, zeleninu, obsahuje dostatek bílkovin, minerálů a vitaminů. Dbát je třeba na kvalitu a složení stravy, ale také na pravidelnost. Směnný provoz vede k tomu, že strava zdravotníků je nepravidelná, přijímaná ve spěchu.

Ke svému životu a pro své zdraví potřebuje každý člověk dostatek pohybu, který v nemocnici zdravotnický asistent sice má, ale je často fyzicky náročný, pochybovat lze i o čerstvém vzduchu v nemocnici. Je tedy vhodné doplnit svůj režim pohybem v přírodě, mohou to být sportovní aktivity, ale i vycházka do lesa.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ošetřovatelství pro střední zdravotnické školy - 1. ročník.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.