Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Kateřina Zouharová

ZABAVTE MALÉ NEPOSEDY
Hry pro děti od 3 let

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 5890. publikaci

Ilustrace Kateřina Zouharová
Foto Zdeněk Kautský
Odpovědná redaktorka Jarmila Vohralíková
Sazba a zlom Milan Vokál
Formát ePub Milan Vokál
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 184
Vydání 1., 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Photo © allphoto

ISBN 978-80-247-9813-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-9812-7 (pdf)
ISBN 978-80-247-5468-0 (print)

PODZIM

Setkání – panenka/panáček

Bylo zářijové ráno, nebylo ani hezky, ani ošklivě. Prostě tak, jak v babím létě bývá – sluníčko svítilo, ale už tolik nehřálo, v trávě byly opravdu velké kapky rosy a občas foukl už trochu lezavý větřík. Většina dětí byla ve školce, jen Anetka ne. Anetku totiž do školky nevzali, mají tam prý moc plno a její maminka nechodí do práce, neboť doma mají miminko. A tak je teď Anetka doma. Tedy vlastně není doma, ale je na zahradě, která je u domu, a hraje si s míčem. Zkouší ho hodit do výšky a zase chytit. Hop, hop a hop. Míč lítá až skoro do oblak. Což o to, hodit ho není tak těžké, ale to chytání… No, teď se jí zakutálel až do toho nejtmavšího kouta zahrady ke staré jabloni a s velkou ránou do ní naboural. Ale co se to děje? Zpoza míče vylézá nějaký tvor, snad veverka? Myš? Obří červ? Ne, to je trpaslík! Anetka na něj nevěřícně zírá.

„Co se to tady děje? Kdo mi to bouchá do domečku?“ spustil hned nazlobeně.

„Jmenuju se Anetka a omlouvám se ti, trpaslíku, nevěděla jsem, že tady bydlíš,“ snaží se Anetka omluvit.

„Já nejsem žádný trpaslík, jsem skřítek Jablůněk,“ stále ještě nazlobeně odpovídá to zvláštní stvoření.

„A nechceš si se mnou hrát? Mohli bychom si hrát s míčem,“ navrhne Anetka.

„Nejprve si tě musím dobře prohlédnout, abych věděl, co jsi zač,“ říká Jablůněk už poněkud smířlivěji a pečlivě si Anetku prohlíží. Po chvilce povídá: „Prohlédl jsem si tě od hlavy až po paty a myslím, že bych si s tebou hrál rád.“

A tak se prvně setkala Anetka se skřítkem Jablůňkem, který bydlel ve staré jabloni v nejtmavším koutě zahrady. Celý den si spolu hráli s míčem a večer si slíbili, že se další den opět spolu setkají.

Činnost

Materiál a pomůcky:

šablonka (panenka či panáček), čtvrtka, lepidlo, krepový papír, vodové a temperové barvy, fixy, vlnitá lepenka

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Na čtvrtku obkreslíme panáčka či panenku (záleží na pohlaví dítěte). Vybarvíme panáčkovi tělovou barvou ty části těla, které budou „vykukovat“ z oblečení. Z krepového papíru libovolné barvy trháme kousky, ty muchláme, máčíme do lepidla a lepíme panáčkovi namísto trička, vlastně jím to tričko „vybarvíme“. Vodovými barvami vybarvíme kalhoty a boty (nácvik správného namáčení štětce do vodových barev). Na vlnitou lepenku nakreslíme vlasy, vystřihneme je a nalepíme na hlavu. Pomocí fixů dokreslíme detaily na obličeji.

Šablonky – 01 Setkání – panenka/panáček viz Příloha

Hledej barvy!

„Haló, Jablůňku, jsi tady?“ volala Anetka hned brzy ráno u staré jabloně.

Skřítek vylezl ze svého domečku v kmeni stromu.

„Jsem tady, nekřič tolik. Kam ses vypravila takhle brzy zrána?“

Bylo opravdu brzy.

„Maminka mi večer řekla, že dnes jedeme k tetě a ta od nás bydlí daleko. Je moc hodná, ale na tu cestu se netěším,“ vysvětlovala Anetka.

„Budou tě bolet nohy, viď?“ soucitně zabrblal skřítek.

„Ale ne. Pojedeme autem,“ smála se Jablůňkovi Anetka.

„Co přesně je auto?“ nebyl si Jablůněk jistý.

„No, to je věc, do které si nastoupíš, mamka nebo taťka si sednou na místo s volantem a jedete po silnici. To auto jede samo. Jen někdy má hlad a musí se koupit benzin,“ popsala Anetka auto.

„Aha, hřmotítko je auto,“ plácl se do čela skřítek.

„Cože, hřmotítko?“ smála se Anetka.

„A co v něm děláš ty, když mamka nebo taťka řídí?“ chtěl dál vědět Jablůněk.

„Koukám se z okna, zpívám písničky s rádiem, ale někdy, když je cesta dlouhá, tak se nudím. To asi budu dělat dneska,“ prohlásila Anetka.

„Víš co, koukej z okna a řekni mi, co všechno cestou uvidíš červené. Já mám červenou moc rád. Vždycky když jdu do lesa, tak koukám, co se cestou červená. A z hřmotítka, tedy z auta, jistě uvidíš spousty červených věcí,“ přišel s nápadem Jablůněk.

„Tak dobrá, všechno si zapamatuji a večer ti o tom budu vyprávět. Měj se krásně,“ rozloučila se s mnohem lepší náladou Anetka.

Činnost

Materiál a pomůcky:

kartičky z bílého kartonu, na jejichž jedné straně je barevná skvrna

Místo realizace:

auto

Zaměření:

postřeh

Realizace:

Pokud cestou neřídíte auto, můžete si zahrát tuto hru podle následujících pravidel. Připravte si kartičky, které jsou na jedné straně označené různobarevnou skvrnou a z druhé strany jsou bílé. V ruce si je srovnejte jako karty bílou stranou k dítěti, to si pak jednu z karet vylosuje. Podívá se na barvu skvrny a má co nejrychleji říct věc, kterou zahlédne z okna a která má stejnou barvu. Například si vylosovalo modrou, vykoukne z okénka a zahlédne modré auto.

V případě, že řídíte, nemůže dítě barvy losovat, vy mu je namátkou zadáváte. Takže řeknete např. žlutá, dítě vykoukne z okénka a řekne žlutý dům.

Houbaření

Jednou brzy ráno zaťukala Anetka na jabloň, ve které bydlel Jablůněk.

„Jablůňku, vstávej.“

„Proč mě budíš tak brzo?“ zlobil se skřítek ještě v pyžamu a celý rozespalý.

„Ale, Jablůňku, vždyť není tak brzo, už jsme s tatínkem byli na houbách.“

„Jak to myslíš na houbách?“ divil se Jablůněk.

O něčem podobném slyšel prvně. Nechápal, proč někdo chodí stát na houbách. Ale Anetka se jen smála a vysvětlila Jablůňkovi, že chodit na houby znamená vstát časně ráno (i když to zrovna neví, proč je tak důležité), obléct se, vzít si holínky a do ruky košíček a vyrazit do lesa. Pak se chodí dlouho po lese a hledají se houby. Když se nějaká najde, musí tatínek nebo maminka zkontrolovat, zda není jedovatá. Pak ji uříznou a dají do košíčku. Doma se pak houby nakrájí a třeba usuší nebo usmaží.

Činnost

Materiál a pomůcky:

pevná lepenka, seno, sušené listy kukuřice, mech, větvičky, žaludy, malé šišky, buráky, sušené listy a šípky, disperzní lepidlo, drátek, dřevěná tyčka, barevné křídy

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Nejprve vylisujeme listy kukuřice. Na lepenku obkreslíme obrys hříbku. Klobouček pokreslíme křídami namočenými do lepidla. Po zaschnutí stejně vypracujeme zadní stranu. Nohu houby oboustranně polepíme listy kukuřice. Louku také vybarvíme křídou namočenou do lepidla a ozdobíme přírodními materiály. Na zadní stranu houby pak připevníme tyčku, aby mohla sloužit jako zápich do květináče.

Šablonky – 02 Houbaření viz Příloha

Šišková halda

„Dobré odpoledne, Jablůňku, kdepak jsi byl ráno?“ zeptala se jednoho dne Anetka, když ten den byla u jabloně už podruhé.

„Ráno jsem musel do lesa, přiletěla sojka, a že můj kamarád Hubert potřebuje pomoc. Ten noční déšť mu totiž vyplavil domeček,“ vysvětloval Jablůněk, proč časně ráno vyrazil do lesa.

„Počkej, les hlídá sojka stejně jako v Krakonošovi?“ přišlo vtipné Anetce.

„Nehlídá a nevím, kdo je Krakonoš. Prostě jen rychle létá, tak přiletěla ona,“ vysvětloval Jablůněk.

„A jak to v tom lese po tom lijáku vypadalo?“ chtěla vědět Anetka.

„Bylo toho moc, co se muselo opravit. A muselo to být rychle, než do lesa začnou chodit výletníci a houbaři. Před nimi bychom nemohli nic opravovat. A zničený domeček měl nejen Hubert, ale i veverka Terka, mravenci z mraveniště od vysoké břízy, lišák Chloupek také měl z půlky svou noru zaplavenou. A tak toho bylo potřeba docela dost opravit,“ vypočítával Jablůněk všechny lijákové katastrofy.

„A jak jste to všechno opravovali, vždyť je toho tolik?“ chtěla vědět Anetka.

„No, aby se to stihlo, musí se hlavně spolupracovat,“ začal popisovat Jablůněk, „veverky musely nasbírat spousty šišek, to víš, šiška a kůra je základní stavební kámen v lese. Sešli jsme se tam tři skřítci, já, Hubert a ještě Tonda, ten bydlí za lesem, nedaleko rybníka. My tři jsme budovali konstrukce a nakonec mravenci odvedli mravenčí práci. Vršili na konstrukci ty šišky, kůru a jehličky. U mraveniště jsme ale do toho mravenečkům nezasahovali, jejich konstrukce je složitá. A tak jsme nosili jehličky z okolí my všichni ostatní a mravenci stavěli, co jim síly stačily,“ popisoval Jablůněk rozdělení práce v lese.

„Jak jste opravili domeček veverce Terce? Vždyť veverky bydlí na stromě, nebo tak to je alespoň v knížce o veverce Zrzečce, mamka mi ji nedávno četla,“ vrtalo Anetce hlavou.

„To měli v knížce pravdu, bydlí. Terce jsme také nic opravovat nemohli, voda podmáčela půdu a spadl strom, ve kterém bydlela. Ale rychle našla náhradní dutinu, bylo však potřeba všechen její majetek přenosit. A Chloupkovi jsme museli vynosit vodu z nory, ale i to se nakonec stihlo,“ dovyprávěl všechny noční zážitky Jablůněk.

„Tedy, to muselo být pracné. Tak já tě teď nechám odpočinout a přijdu později, musíš být hrozně unavený,“ rozloučila se Anetka s Jablůňkem.

Činnost

Materiál a pomůcky:

šišky

Místo realizace:

les

Zaměření:

pohyb v terénu, běh

Realizace:

Při procházce po lese si najdeme místo, kde je dostatek šišek. Dítě se jich pak v časovém limitu pokusí posbírat co nejvíce na jednu hromadu. V dalším kole může ve stejném čase sbírat opět šišky, ale tentokrát je bude smět nosit pouze po jedné. A co kdyby do třetice muselo ve stejném časovém limitu z nasbíraných šišek postavit místo hromady pyramidu?

Doktor klepe, poklepává

„Jablůňku, kde jsi? Jablůňku!“ volala jednou časně ráno Anetka u staré jabloně a v ruce měla malý červený plastový kufřík.

„O co jde? Proč mě tak voláš? A co to máš v ruce za divnou krabici?“ ozvalo se od smrků u plotu zahrady.

„Přišla jsem ti ukázat, co mi přivezla teta Dana. Kde jsi byl ty?“ zeptala se zas na oplátku Anetka.

„Byl jsem za myškou Hryzkou, která bydlí támhle ve starých smrčcích. Včera si poranila zadní tlapičku a potřebovala ránu převázat,“ řekl Jablůněk.

„Jé, to se hodí,“ zvolala Anetka.

„Co se hodí? Že je zraněná?“ divil se skřítek. Tedy tohle si o Anetce nemyslel.

„Ale samozřejmě, že mi je její zraněné tlapičky líto, o tom nemluvím. Hodí se to, že jsem od tety Dany dostala doktorský kufřík. Podívej. S ním si můžeme hrát na doktora,“ vysvětlila Anetka Jablůňkovi.

„Jé, a jak to u takového doktora chodí? Já u žádného nikdy nebyl. To víš, když nám něco je, tak se se zvířátky ošetřujeme navzájem, známe hodně bylinek a léčivých mazání z nich. Ale u doktora jsem nikdy nebyl,“ přiznal se skřítek.

„Tak to je skvělé, já ti všechno ukážu, tohle je fondoskop, nebo tak nějak to mamka říkala. Doktor tím poslouchá srdce. Tady je teploměr na měření teploty, změřím tě. Máš šedesát stupňů,“ drmolila Anetka páté přes deváté.

Celé odpoledne si s Jablůňkem hráli na doktora, až musela maminka večer volat Anetku k večeři, protože ta si ani nevšimla, že se už setmělo.

Činnost

Materiál a pomůcky:

žádné

Místo realizace:

domov – postel

Zaměření:

poznáváme lidské tělo

Realizace:

Nejprve se naučíme říkanku: „Doktor klepe, poklepává na … ruku dává.“ Do říkanky postupně dosazujeme názvy různých částí těla. Říkanku doprovázíme potleskem nebo poklepy na podložku a ukazujeme zároveň označenou část těla rukou. U párových orgánů můžeme ještě přidat rozlišení pravá/levá. Takže například: „Doktor klepe, poklepává, na pravé chodidlo ruku dává.“ Pokud už jsou děti příliš dobré, můžeme je zkusit zmást. Řekneme tedy „doktor klepe, poklepává, na čelo si ruku dává“ a chytíme se ale za ústa. Dítě se však musí řídit říkankou a chytit se za čelo.

Žába

„Ahoj, Jablůňku“, volala Anetka, když běžela k místu, kde bydlí její nový kamarád skřítek Jablůněk.

Jenže když už byla docela blízko dutiny stromu, vyskočilo náhle proti ní cosi. Anetka vyjekla, šíleně se totiž lekla.

„Tys to vymňoukla, snad se ještě vrátí!“ trošku se zlobil Jablůněk.

„Kdo, prosím tě?“ divila se ještě trochu vylekaná Anetka.

„Můj kamarád Béďa, skokan hnědý. Přišel se se mnou před zimou rozloučit.“

„A on poskáče do teplých krajů jako ptáci?“ zeptala se zase Anetka celá udivená.

„Ale ne, to by asi nezvládl. Žáby přečkávají zimu jinak, ony hybernují,“ smál se malý skřítek.

„A co je to ta hybernace?“ divila se Anetka, takové slovo ještě neslyšela.

„No, jak bych ti to řekl. Zpomalí se jim tlukot srdíčka, zklidní se jim dech a vypadají, jako když spí. Pak se zahrabou do bláta či si najdou nějakou skulinu a tam vydrží celou zimu,“ vysvětlil Jablůněk.

„Tak to mě mrzí, že jsem přerušila vaše rozloučení, když já se strašně lekla,“ omlouvala se Anetka svému kamarádovi.

„To nevadí,“ uklidnil ji Jablůněk, „však zima uteče a my se s Béďou zase potkáme. A pojď si hrát.“

Činnost

Materiál a pomůcky:

papírové talíře, lepidlo, kolíčky, temperové barvy, štětec, barevné papíry, nůžky, fixy, vyschlé fixy a tuš

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Papírový talíř přeložíme na polovinu, kraje ohneme směrem dolů a přilepíme. Vznikne tak něco jako kapsička. Z vnější strany natřeme žabáka zeleně a uvnitř červeně. Vystřihneme tělo žáby a potiskneme ho pomocí víčka od fixu namáčeného do barvy. Přilepíme jazyk z barevného papíru. Oči vyrobíme z bílého papíru, na který je namalujeme fixy, následně je přilepíme. Ze zeleného papíru vystřihneme přední a zadní nohy, které také potiskáme kolečky. Nohy přilepíme ze spodní strany žabáka a máme hotovo.

Barevné odstíny

„Vezmi žlutou tužku, namaluj mi hrušku a pod hrušku talíř, sláva ty jsi malíř,“ prozpěvovala si jednoho rána Anetka a tančila u toho po zahradě.

„Ty jsi mi ale zpěváček, dobré ráno,“ pozdravil ji pobaveně Jablůněk.

„Dobré ráno, Jablůňku, jen se podívej, jak ten podzim maluje listy. A mě teď pořád zní v hlavě tahle básnička,“ vysvětlila Anetka kamarádovi svou zpěvavou náladu.

„Pěkná písnička-básnička a na červené listy také něco máš?“ dobíral si Anetku skřítek.

„Červená Karkulka šla ke svojí babičce, v ruce měla košíček a v něm koláčky,“ vymýšlela si teď už Anetka.

Jablůněk se smál. „Vždyť se to nerýmuje.“

„Máš pravdu,“ byla na oko dotčená Anetka, „ale mě nic nenapadlo. Zkus to tedy ty. Listy jsou i zelené.“

„Zelená se listí, to jsem si jistý, a až listí spadne, už bude hnědé,“ zkusil skřítek svoji písničku.

„No, ten konec se ti taky nepovedl, ale začátek byl dobrý. Tak teď jsem na řadě já, dej mi barvu,“ těšila se Anetka.

„Pro tebe mám mechovou,“ řekl Jablůněk.

„Mechovou?“ divila se Anetka zadané barvě.

„No, mechovou,“ potvrzoval Jablůněk.

„Ta není,“ durdila se Anetka.

„Ale je, vždyť mech je barevný, tak musí být i mechová barva,“ stál si za svým Jablůněk.

„Jenže o té jsem nikdy neslyšela. Mechová, mechová, barva je podivná, je jí plný les, vždyť mechu je taky plný les,“ dokázala vymyslet Anetka.

A Jablůněk se smál, až se za břicho popadal.

„A teď dám barvu já tobě, takže… hmmm, kamenná!“ vymyslela Anetka.

„Kámen je přece šedivej,“ divil se Jablůněk.

„Může být, ale nemusí, je zkrátka kamennej,“ trvala si na své barvě Anetka.

„Kamene kamennej, co nejsi šedivej, ležíš u cesty a líně koukáš,“ zkusil Jablůněk.

„No, tak to se nerýmuje vůbec,“ smála se Anetka.

I Jablůněk se smál a měli o zábavu postaráno až do oběda. Vymýšleli si barvy, rýmy a moc se tomu smáli. Nechyběla barva kmenová, slimáčí, kompostová, ale i cihlová, béžová, oranžová a další známé i neznámé barvy.

Činnost

Materiál a pomůcky:

dva vzorníky barev (např. z drogerie, prodejny pro výtvarníky), tempery, štětce, kelímky, běloba, čtvrtky

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

slovní zásoba, barvy, kreativita

Realizace:

Poté, co získáme dva vzorníky barev, rozstříháme je na jednotlivé barevné čtverce. Nejprve můžeme s dětmi hledat dvojice a pojmenovávat jednotlivé barvy (není snadné pojmenovat jednotlivé barvy, např. cihlová, lila, petrolejová apod.), poté si můžeme zahrát pexeso.

Po teorii přijde na řadu praxe. Zkuste si barvy namíchat. Vezměte si nejprve barvu ze základní nabídky temper, např. červenou. Postupně do ní zamíchávejte bělobu. Vytvořte si takto své vlastní barevné vzorníky.

Stěhování

„Dobré ráno, Jablůňku,“ přišla jednoho rána pozdravit svého kamaráda Anetka, „mamka říkala, že půjdeme do lesa. Nechceš jít s námi?“

„Do lesa bych potřeboval. Ale víš, jít s vámi? Nemůžu se setkat s tvojí maminkou, i když věřím, že je moc hodná,“ vysvětlil Jablůněk.

„Já vím, je to dospělák a těm nemůžeme úplně všechno říkat. Mám to vymyšlené. Řekla jsem mamince, že si s sebou vezmu batůžek, že si potřebuji vzít některé své plyšáky, což potřebuju. Pan Králíček by se do lesa rád podíval. Ale myslela jsem, že by sis mohl k němu přisednout,“ seznámila skřítka se svým plánem Anetka.

„Tak to bych rád, potřeboval bych do lesa zaskočit, ale já bych tam šel hodně dlouho. A můžu si s sebou něco vzít?“ chtěl vědět skřítek.

„To víš, že můžeš,“ souhlasila Anetka.

Ale to, co skřítek vyndal ze svého domečku, ji dost překvapilo.

„Proč chceš do lesa nést šišky?“ nevěřícně zírala na tři smrkové šišky, které Jablůněk vytáhl ze své skrýše.

„Potřeboval bych je vrátit do lesa. Z každé jsem si vytahal semínka z horních osmi řad, ale zbytek potřebuji vrátit do lesa,“ vysvětloval Anetce.

„A proč?“ zeptala se Anetka.

„Šišky ještě mohou lesu posloužit a já už je nepotřebuju. Kdybych je tu nechal povalovat, bylo by to plýtvání, a to příroda nemá ráda,“ přišel Jablůňkovi důvod vrácení šišek naprosto jasný.

„To chápu, maminka s tatínkem mi také pořád říkají, že nesmím plýtvat, třeba vodou, papírem nebo jídlem. Ale já se ptala, proč jsi vzal semínka jen z horních osmi řad, proč ne z celé šišky,“ upřesnila svůj dotaz Anetka.

„Aha, to ty asi nemůžeš vědět. Já si z těch semínek v zimě vařím čaj, ale k tomu jsou vhodná semínka jen z horních osmi řad. Kdybys uvařila čaj z dalších řad, byl by hrozně hořký,“ dostalo se Anetce vysvětlení.

„Tak teď už to chápu, tenhle recept vážně neznám. Tak vezmi šišky a nastup si,“ nastavila Anetka batoh Jablůňkovi a on se do něj vtěsnal se šiškami i s panem Králíčkem.

Činnost

Materiál a pomůcky:

šišky

Místo realizace:

les

Zaměření:

pohyb v terénu

Realizace:

Pro hru si vybereme rovný lesní terén s dostatkem šišek. Před samotnou hrou je ještě potřeba si připravit velkou hromadu šišek a cílové místo, vzdálené asi 10 metrů. Úkolem dítěte je po odstartování přemístit co nejrychleji všechny šišky do cíle.

Košíček s jablky a kosem

„Ahoj, Anetko, tak kdy tatínek přijde?“ ptal se Jablůněk v sobotu ráno, když ho Anetka přišla navštívit k jeho jabloni.

„Kdy přijde co?“ nechápala, na co se skřítek ptá.

„No, kdy přijde sklidit jablíčka? Už jsou zralá a letos obzvlášť sladká,“ byl už skřítek poněkud sdílnější, „že bych mu podstrčil ta nejpovedenější.“

„Aha, abych byla upřímná, nevím přesně, ale maminka včera říkala, že by v neděli ráda upekla štrúdl. Tak to on asi půjde dnes nebo zítra ráno,“ informovala svého kamaráda Anetka.

„To jo, tak to dá rozum, když maminka říkala… Jen nevím, co je to ten šrúdl,“ přiznal Jablůněk v rozpacích.

„Žádný šrúdl, ale štrúdl. To je taková buchta, která se dělá z těsta, maminka ho rozválí válečkem, dá do něj nastrouhaná jablka, hrozinky, trošku másla, cukr a skořici. Vše zabalí do toho placatého těsta a tím vznikne nohavice. Potom to dá na plechu péct do trouby a já s tatínkem se hrozně těšíme, až to bude hotové,“ sdělovala postup výroby malá pekařka.

„Víš co, Anetko,“ dostal Jablůněk nápad, „doběhni pro košíček a zkusíme jablíčka pro maminku natrhat sami, vždyť některé větve dosahují skoro až na zem. A třeba maminka tu dobrotu upeče už dneska.“

„Skvělý nápad a já ti pak kousek štrúdlu přinesu, ať taky ochutnáš,“ nadchnul Anetku Jablůňkův nápad a utíkala pro košík.

Činnost

Materiál a pomůcky:

vlnitá lepenka, jeden díl kulaté krabičky od trojúhelníčkových sýrů, barevné papíry, noviny, obvaz, tempery, štětec, voda, lepidlo, nůžky, ulamovací nůž

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Zmuchláme noviny do kuličky a obvážeme ji obvazem, aby držela tvar. Konce obvazu přilepíme lepidlem. Kuličku-jablíčko pak natřeme temperou (červenou, žlutou – podle toho, jakou chceme, aby mělo jablíčko výslednou barvu). Po zaschnutí ulamovacím nožem vyřízneme na vrcholku otvor a připevníme stopku. Tu vytvoříme z hnědého papíru stočeného do ruličky. Do pruhu vlnité lepenky vyřízneme ulamovacím nožem otvory (svisle seshora dolů, asi v centimetrových rozestupech), kterými „prošijeme“ proužky barevného papíru. Pruh papíru přilepíme ke krabičce od sýrů. Vznikne nám tak košíček, ke kterému přilepíme už jen ouško z vlnité lepenky. Z barevných papírů pomocí šablonek vytvoříme kosa, kterého přilepíme zepředu na košíček.

Šablonky – 03 Košíček s jablky a kosem viz Příloha

Bramborová razítka

Bylo ráno a Jablůněk čekal na Anetku, která se vždy radostně přiřítila ke staré jabloni. Dnes ale nešla a nešla. Jablůněk už byl celý netrpělivý, když vtom ji vidí. Dnes ale nejde vůbec radostně, jen se tak smutně šourá… A když přišla blíž, všiml si, že i očka má celá uplakaná.

„Copak se ti stalo?“ ptal se Jablůněk celý ustaraný.

„Ach, Jablůňku, jsem tak smutná,“ zavzlykala Anetka.

„Ale co se stalo? Píchla tě vosa? Před zimou jsou pěkně navztekané. Nebo tě spálila kopřiva? Upadla jsi?“ nevěděl skřítek, co jeho kamarádce vehnalo slzičky do očí. Ale byl rozhodnutý vosám vyhubovat, kopřivám pohrozit vytrháním, odnosit všechny kameny z cesty, po které Anetka chodí. Prostě udělat všechno, jen aby jeho kamarádka byla šťastná.

„To Linda,“ vzlykla zase Anetka.

„Kdo je Linda?“ nevěděl Jablůněk.

„Linda bydlí na konci vesnice. Přišla ráno s maminkou na rychlou návštěvu, chybělo jim máslo ke snídani, tak si ho přišly půjčit,“ vysvětlovala Anetka.

„A ty jsi smutná, že vám vzaly všechno máslo?“ začínal chápat skřítek, alespoň si myslel, že začíná chápat.

„Vůbec ne, másla máme dost. Když ona se na mě vytahovala,“ dostalo se mu jiného vysvětlení, než čekal.

„Aha a co dělala přesně?“ vyzvídal skřítek dál.

Neměl totiž vůbec představu, co je to vytahovat se, ale nechtěl se Anetky ptát.

„Vytahovala se, že má doma kufřík plný razítek, včera jí ho přinesl tatínek. Koupil jí ho cestou z práce. Má jich tam strašně moc a může tiskat psa, kočku, koně, rybu, želvu, kytku, … no prostě všechno. A má je růžová, červená, modrá. A pak se mi posmívala, že já tiskat nemůžu,“ vysvětlila Anetka a opět se ozvalo malé, malilinké vzlyknutí.

„Jé, to nebuď smutná, já ani moji kamarádi zvířátka také žádná tiskátka nemáme,“ utěšoval Jablůněk.

„Ale vy také netiskáte,“ nedala se uklidnit Anetka.

„Tak to se pleteš, my tiskáme. A krásně. Tiskáme tím, co najdeme v přírodě. Různými listy, mechem, květy, trávou, kůrou, peříčky a bramborami,“ vyjmenovával Jablůněk vše, čím se dá v přírodě tiskat.

„Bramborami?“ divila se Anetka a neuměla si představit, jak se kulatou bramborou něco tiská.

„No, ta je na tiskání nejlepší. Jen si z ní musíš to, co chceš tisknout, vyřezat.“

„Aha,“ pochopila Anetka, „a tiskl by sis se mnou bramborama?“

„To víš, že ano,“ souhlasil skřítek, „přines papír a já jdu pro brambory a můj nožík.“

A pak už jen tiskali a tiskali. Natiskli spousty ryb, sluníček a čtverečků.

Činnost

Materiál a pomůcky:

velké brambory, fix, ostrý nožík, temperová barva, papír

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Očištěné brambory podélně překrojte napůl. Na každý ornament je potřeba jedna polovina brambory. Ornamenty, které si chcete tisknout, si na bramboru nejprve předkreslete fixem. Potom ostrým nožíkem ořežte bramboru do předkresleného tvaru. Do mělkého kelímku vytlačte trochu temperové barvy. Do ní si pak namáčejte svá bramborová razítka a obrázky si tiskněte na papír. Kromě ozdobení papíru si tímto způsobem můžete vytvořit balicí papír, pomocí textilních barev si pak můžete vyzdobit tričko, povlak na polštář apod.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zabavte malé neposedy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.