Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Renata Vytejčková, Mgr. Petra Sedlářová, Mgr. Vlasta Wirthová, Mgr. Iva Otradovcová, Mgr. Lucie Kubátová

OŠETŘOVATELSKÉ POSTUPY V PÉČI O NEMOCNÉ III
Speciální část

Hlavní autorka:
Mgr. Renata Vytejčková

Autorský kolektiv:
Mgr. Renata Vytejčková,
Mgr. Petra Sedlářová,
Mgr. Vlasta Wirthová,
Mgr. Iva Otradovcová,
Mgr. Lucie Kubátová

Recenzenti:
doc. MUDr. Jiří Málek, CSc.,
PhDr. Marie Rozsypalová,
Mgr. Alena Šmídová

Odborná konzultace:
PhDr. Hana Svobodová

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2015
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2015
© Ilustrace na obálce Mgr. Renata Vytejčková

Obrázky 1.1–1.7; 1.9–1.13; 1.15–3.4; 3.6–4.1; 4.3; 5.1–5.4; 5.9; 5.12; 5.15; 5.24; 5.26; 5.30–5.32; 5.35; 6.1–6.14; 7.1–7.10; 8.1–8.8 a fotografi e P1–P3; P5; P7; P12; P14; P16–P18 Mgr. Renata Vytejčková
Obrázky 1.8; 1.14 Mgr. Renata Vytejčková a Mgr. Petra Sedlářová
Obrázky 3.5; 4.2; 4.4 Mgr. Petra Sedlářová
Obrázky 5.5–5.8; 5.10–5.11; 5.13–5.14; 5.16–5.23; 5.25; 5.27–5.29 převzaty z Páral, J. Malý atlas obvazových technik; autor perokreseb PhDr. Josef Bavor
Fotografi e P4 Bc. Hana Chlumová, P6 Věra Groulíková, DiS., P8–P11 Bc. Leona Dragounová,
P13 Mgr. Lucie Kubátová, P15 Bc. Eva Zárubová
Fotografi e 5.33 a 5.34 poskytla fi rma ORTIKA, a.s.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@Grada Publishing, a.s., 2012
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 58452. publikaci

Odpovědná redaktorka Ing. Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 304 + 4 strany barevné přílohy
1. vydání, Praha 2015
Vytiskla Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Nakladatelství a autorky děkují všem, kteří se podíleli na přípravě publikace a s jejichž pomocí mohla kniha vyjít v takové kvalitě a rozsahu:

- Ústřední vojenské nemocnici – Vojenské fakultní nemocnici v Praze, Fakultní nemocnici Královské Vinohrady, Fakultní nemocnici v Motole a Nemocnici Na Homolce za poskytnuté zázemí, pomůcky a odbornou spolupráci.

- MUDr. Vítu Řeháčkovi, místopředsedovi Společnosti pro transfuzní lékařství ČLS JEP, za cenné odborné rady při zpracování kapitoly Aplikace transfuzních přípravků a krevních derivátů.

- Bc. Leoně Dragounové, Bc. Evě Zárubové a Věře Groulíkové, DiS., za poskytnutí fotografi í a Bc. Haně Chlumové za poskytnutí kazuistiky ke kapitole Periferní žilní kanylace, včetně fotografií.

Kniha byla podpořena grantem GA UK č. 898214 – Vývoj ošetřovatelství a ošetřovatelského školství v první polovině 20. století v českých zemích.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9743-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-9742-7 (pdf)
ISBN 978-80-247-3421-7 (print)

Předmluvy

„Podstatu práce sester tvoří tři složky. Rozum, srdce a její ruka. Rozum ruku vede, srdce jí dává jemnost. Žádná z těchto složek nesmí přerůstat, nesmí mizeti.“

(prof. Arnold Jirásek, Ošetřování chirurgických nemocných, 1946)

Ošetřovatelství je samostatná vědecká disciplína, jejíž hlavní náplní je podporovat a udržovat zdraví populace. Ve spolupráci s dalšími obory se snaží navracet zdraví a vést nemocného k rozvoji soběstačnosti tím, že aktivně vyhledává jeho potřeby, v případě nevyléčitelných onemocnění zmírňuje jeho utrpení a citlivě zajišťuje klidné umírání a smrt. Přestože ošetřovatelství vychází z různých teoretických modelů, je disciplínou praktickou, neboť většina sester nachází své uplatnění u nemocného.

Velice výstižně vyjádřil nezbytnost rovnováhy v předpokladech sestry pro kvalitní zvládnutí ošetřovatelského povolání prof. Arnold Jirásek ve výše uvedeném citátu. Rozum je zástupcem teoretické přípravy, kritického myšlení a odůvodnění ošetřovatelských postupů. Srdce je vyjádřením empatie k potřebám pacienta, úzkosti, bolesti, ale i radosti z uzdravení se či z dílčího úspěchu. Ruka vyjadřuje nejenom lidský kontakt formou doteku, ale i bezpečné provedení často obtížných ošetřovatelských technik, které nesou možné komplikace. Předpokladem efektivní přípravy sestry pro ošetřovatelskou péči není jen kvalita teoretické výuky, ale také systematický trénink manuální zručnosti a učení se vztahu k nemocnému jako k individualitě. Platnost Jiráskova výroku se zdá být pro ošetřovatelskou praxi nadčasová a výstižná i po několika desetiletích od prohlášení.

Publikace Ošetřovatelské postupy v péči o nemocné III je určena jako základní studijní materiál pro výuku ošetřovatelských technik všeobecným sestrám. Je vhodná jako doplňující učebnice i ostatním zdravotnickým profesím (lékařům, zdravotnickým asistentům, záchranářům apod.) a samozřejmě by měla sloužit již pracujícím sestrám jako rádce v ošetřovatelské praxi.

Cílem autorského týmu je předložit učebnici ošetřovatelských technik reagující na rychlý vývoj technologií, který se odráží v ošetřovatelské péči a naléhavě vyžaduje nutnou aktualizaci zažitých ošetřovatelských postupů. Důraz je kladen na poskytování kvalitní, efektivní a bezpečné ošetřovatelské péče, která se zakládá na důkazech. Učebnice se opírá o praxi akreditovaných zdravotnických zařízení, čerpá z národních i mezinárodních doporučení, která vycházejí z celé řady obsáhlých klinických studií.

Kniha je zaměřena na poskytování ošetřovatelské péče převážně v nemocničním prostředí, ale své uplatnění jistě najde také u sester v ambulantní péči a sociálních službách. U některých témat je možno spatřit překročení kompetencí všeobecné sestry. Důvodem toho je snaha podat studentům ucelený pohled na problematiku, jelikož u nás chybí aktuální literatura vztahující se k těmto tématům. Ošetřovatelské techniky nejsou vytrženy z kontextu komplexní péče. Konkrétní případy pacientů a četné kazuistiky nutí studenta kriticky uvažovat nad konkrétními situacemi z klinického prostředí a hledat nejefektivnější řešení. Kapitoly jsou doplněny historickými úvodníky či zajímavostmi, které umožňují uvědomit si pokrok ošetřovatelství v čase. Publikace je prakticky zaměřenou knihou, která má naučit zejména dovednostem v oblasti ošetřovatelských postupů, což se neobejde bez názorného obohacení velkým množstvím obrázků, fotografií a příloh. Pro jednodušší orientaci studenta v nových odborných výrazech je připojen slovníček cizích slov.

Věříme, že tento učební text bude studentům dobrou didaktickou pomůckou při výuce ošetřovatelských technik a sestrám vhodným pomocníkem v ošetřovatelské praxi.

Naše učebnice vznikala právě v době, kdy uběhlo sto let od ministerského rozhodnutí založit na našem území první školu pro ošetřovatelky. Za tuto dobu ošetřovatelství prodělalo jisté proměny. Rozšířilo se spektrum ošetřovatelských činností a sestry musely prohloubit své znalosti. Tvář ošetřovatelské profese zůstává přesto neměnná. Pacient si od sestry žádá stále totéž. Potřebuje sestru ochotnou naslouchat a pomoci v těžkém období nemoci, potřebuje sestru teoreticky výborně připravenou a manuálně zdatnou, v neposledním případě nadšenou pro své povolání.

Naše poděkování patří recenzentům PhDr. Marii Rozsypalové, Mgr. Aleně Šmídové, doc. MUDr. Jiřímu Málkovi, CSc., a konzultantce PhDr. Haně Svobodové za cenné připomínky při zpracování této publikace.

Děkujeme také studentům, kteří nás svou zvídavostí nutí neustále pátrat po informacích a hluboce uvažovat v souvislostech. Děkujeme samotným pacientům, jejichž konkrétní případy obohatily tento učební text a přiblížily reálné prostředí ošetřovatelské praxe. V neposlední řadě děkujeme nemocnicím, které nás svou dobrou ošetřovatelskou praxí motivují a podněcují k co nejefektivnějšímu vzdělávání sester v oblasti ošetřovatelské péče.

Za autorský tým Mgr. Renata Vytejčková

Výňatek z recenzního posudku

Třetí díl knihy obsahuje komplexní přehled správných ošetřovatelských postupů při podávání léků, u invazivních postupů, převazové techniky a péči o rány jak akutní, tak chronické. Navíc poskytuje i teoretické zázemí k tomu, aby bylo zřejmé, z čeho tyto postupy vycházejí, jaké mohou mít komplikace a proč je třeba je provádět doporučeným způsobem…

Závěrem blahopřeji autorskému kolektivu k dalšímu dílu ošetřovatelských postupů, jenž může sloužit jako jedinečný zdroj informací nejen pro studenty, ale i sestry hledající zopakování správné praxe, která je v době snah o akreditaci zdravotnických zařízení důkladně sledována.

doc. MUDr. Jiří Málek, CSc.

Dostává se nám do ruky třetí díl série přehledných a názorných publikací zabývajících se ošetřovatelskými postupy pro studenty, kteří se připravují na profesi sestry. Autorky již tradičně didakticky velmi dobře strukturují text, proto je kniha velmi čtivá a zcela jistě se stane další vítanou učební pomůckou. Tento díl přináší podrobně zpracovaná témata, která svými komplexními poznatky napomohou i sestrám pracujícím u lůžka nemocného již několik let. Přibývá totiž nejen spektrum pomůcek na trhu, např. typů stříkaček, druhů krycích materiálů či žilních katétrů, s nimiž se sestra v praxi setká, ale také názorů a zkušeností, jak tyto pomůcky používat. Předkládaný text dokumentuje vysokou erudici autorek v oboru, neboť dokážou reflektovat současné české zdravotnické prostředí s požadavky aktuálními a doporučovanými „evidence based“ praxí. Autorky se inspirují mnoha zahraničními zdroji a nejnovějšími poznatky, které nám v praxi pomohou najít odpověď na řadu otázek. Jednou z jasných odpovědí ovšem je – a vždy bude tou nejzásadnější – bezpečnost pacienta a personálu. Za tento pohled a důkladné zpracování patří autorkám velký dík, neboť tím ukazují důležitý směr v poskytované péči nám všem.

Přeji nám, čtenářům, ať je pro nás tato učebnice studnicí nových poznatků a zdrojem poučení pro naši práci.

PhDr. Hana Svobodová

Dostává se nám do ruky třetí díl série přehledných a názorných publikací zabývajících se ošetřovatelskými postupy pro studenty, kteří se připravují na profesi sestry. Autorky již tradičně didakticky velmi dobře strukturují text, proto je kniha velmi čtivá a zcela jistě se stane další vítanou učební pomůckou. Tento díl přináší podrobně zpracovaná témata, která svými komplexními poznatky napomohou i sestrám pracujícím u lůžka nemocného již několik let. Přibývá totiž nejen spektrum pomůcek na trhu, např. typů stříkaček, druhů krycích materiálů či žilních katétrů, s nimiž se sestra v praxi setká, ale také názorů a zkušeností, jak tyto pomůcky používat. Předkládaný text dokumentuje vysokou erudici autorek v oboru, neboť dokážou reflektovat současné české zdravotnické prostředí s požadavky aktuálními a doporučovanými „evidence based“ praxí. Autorky se inspirují mnoha zahraničními zdroji a nejnovějšími poznatky, které nám v praxi pomohou najít odpověď na řadu otázek. Jednou z jasných odpovědí ovšem je – a vždy bude tou nejzásadnější – bezpečnost pacienta a personálu. Za tento pohled a důkladné zpracování patří autorkám velký dík, neboť tím ukazují důležitý směr v poskytované péči nám všem.

Přeji nám, čtenářům, ať je pro nás tato učebnice studnicí nových poznatků a zdrojem poučení pro naši práci.

PhDr. Hana Svobodová

1

Podávání léků
(Renata Vytejčková)

Cíle kapitoly

■Znát formy léků a způsoby jejich aplikace.

■Znát bezpečná pravidla podávání medikace, která snižují riziko medikačního pochybení.

■Seznámit se s hospodařením s léčivy ve zdravotnickém zařízení.

■Znát všechny způsoby aplikace léků v souladu s kompetencemi všeobecné sestry.

Základní pojmy: léčivo, aplikace léčiv ve zdravotnickém zařízení, medikační pochybení, zdravotnická dokumentace, forma léčiva, způsob aplikace léčiva, riziková léčiva, opioidy (opiáty).

Víte, že…

…první lékopis vyšel již roku 1546 v Norimberku? Nazván byl Pharmacorum condiciendorum ratio a sepsal jej lékař Valerius Cordus, který u svého strýce přicházel do styku s farmacií. Tento první lékopis obsahuje sbírku receptů na léčivé přípravky. Posléze se rozšířil po celé Evropě. V roce 1623 lékárnický cech v Londýně založil centrální laboratoř pro výrobu léčiv. V té době bylo v Londýně 114 lékáren. Lékárna v 17. století byla souborem několika místností. Pacienti měli přístup pouze do první místnosti, která se nazývala oficina. Pro uskladnění léčiv sloužila conclave (herbarium) a k přípravě laboratorium. Postupně velkovýrobu léčiv převzaly velké chemické továrny, které původně s léčivy neměly nic společného. Vyráběly např. barvy. Nejdříve se výrobě léků věnovaly jen okrajově, ale nakonec se výroba stala základním artiklem těchto továren.

1.1Obecný úvod k aplikaci léčiv

Příprava a podání léčiva ve zdravotnickém zařízení je vysoce náročnou a rizikovou činností, která vyžaduje erudovaný personál a jednoznačné přijetí bezpečnostních pravidel. V současné době je bezpečné podání medikace jedním z důležitých cílů nemocnic, které usilují o přiznání kvality poskytované péče. Tato kapitola je zaměřena na bezpečné podání medikace v prostředí zdravotnických zařízení, přesto celá řada informací může být s výhodou využita v sociální sféře či domácím prostředí. Léčivo je jakákoliv látka nebo směs látek, které se podávají člověku za účelem léčby, diagnostiky, hojení, zmírnění nebo prevence nemocí.

Dělení léků podle způsobu přípravy

■Magistrality – léky připravené v lékárně.

■Speciality – léky připravené ve farmaceutických závodech.

Magistrality se vyrábějí v prostředí lékárny podle individuálních požadavků či standardních receptur. V celkovém měřítku tvoří menší skupinu léčiv oproti specialitám. Magistrality mívají obvykle kratší dobu použitelnosti. Označují se také jako individuálně vyráběné léčivé přípravky. Bývají uzavřeny ve zvláštních nádobách s identifikačními štítky pro označení léčiva (obr. 1.1).

Obr. 1.1 Léčiva magistrality

■Červený štítek – označuje léčivo určené k zevnímu použití.

■Bílý štítek – označuje léčivo určené k vnitřnímu použití.

■Doplňková označení, např. hořlavina, neužívat vnitřně apod.

Součástí označení magistraliter musí být název léku, přesné označení lékárny a osoby, která lék připravila, doba exspirace léku, návod na použití, popř. další informace související např. se skladováním.

Speciality jsou léky vyráběné ve velkém množství ve farmaceutických závodech za přesně definovaných hygienických pravidel. Označují se také jako hromadně vyráběné léčivé přípravky. Pro označení hromadně vyráběných léčivých přípravků existuje doporučené označení (obr. 1.2). Balení by mělo obsahovat název léků (ochrannou značku), lékovou formu, množství přípravku (např. v gramech, mililitrech, počet tablet apod.), složení přípravku, které udává množství léčivé látky ve vztahu k jednotce, např. kusu či objemu. Dále dobu použitelnosti (exspiraci), číslo šarže, název a sídlo výrobce, upozornění či varování (např. uchovávat mimo dosah dětí, neužívat vnitřně apod.) a příbalovou informaci. Na některých léčivech je uvedené doplňující označení. Základní termíny vztahující se ke specifikaci léku jsou uvedeny v tabulce 1.1.

Obr. 1.2 Označení léčiv specialit

Tab. 1.1 Specifika označení léčiv

Označení léčiva

Určení/specifikace

pro adultis

pro dospělé

pro infantibus

pro děti

forte

silný

biforte

dvakrát silný

mitte

slabý

retard

s prodlouženým účinkem

1.1.1Lékové formy

V současné době je známo několik stovek lékových forem. Pro přehled jsou v tabulce 1.2 uvedeny jen základní skupiny. Kompletní výčet existujících lékových forem je uveden v Evropském lékopisu a Českém lékopisu. Každé lékové formě je přiřazen název anglický, latinský a zkratka, v Českém lékopise také název český. Někdy bývají skupiny forem léků sdružovány podle místa aplikace, např. veškeré lékové formy, které se podávají do oka, dýchacích cest nebo do gastrointestinálního traktu.

Základní dělení lékových forem

■Pevné – např. tablety nebo kapsle.

■Polopevné – např. čípky, masti, globule.

■Tekuté – např. roztoky, tinktury.

Některé formy jsou určeny k přímému podání, jiné je potřeba ještě před podáním připravit, např. prášek pro přípravu injekcí, čaj, rozpustné tablety apod.

Tab. 1.2 Lékové formy (výběr)

Zkratka

Anglický/latinský název

Český název

aer

aerosol

aerosol

cps; cap

capsula

kapsle; tobolka

col

collyrium

tekutý oční přípravek

crm

cream

krém

drg

dragée

dražé

emp

emplastrum

náplast

eml

emulsio

emulze

ext

extractum

extrakt

foa

foam

pěna

gel

gel

gel

glo

globula

globule

gra

granulat

granulát

gtt

guttae

kapky (k vnitřnímu užití)

inh

inhalatio

inhalace

inj

injectio

injekce

liq

liquidum

roztok k zevnímu použití

lot

lotio

lotion

ole

oleum

olej

plv

pulvis, pulveres

prášek

plv ads

pulvis adspersorius

zásyp

pst

pasta

pasta

shp

shampoo

šampon

sir

sirupus

sirup

sol

solutio

roztok

spc

species

čaj, čajová směs

spr

spray

sprej

sup

suppositorium

čípek

sus

suspensio

suspenze

tab, tbl.

tabuletta

tableta

tct

tinctura

tinktura

ung

unguentum

mast

1.1.2Způsoby aplikace

Jde o cestu, jakou je léčivo podáno do organizmu. Podle lékopisu je známo zhruba sedmdesát forem aplikace léčiva do organizmu člověka. Každý způsob aplikace má svá pravidla. Některý způsob nevyžaduje žádné speciální pomůcky, jiný je na aplikačních pomůckách závislý, např. infuzní převodová soustava, injekční stříkačka a jehla. V tabulce 1.3 je uveden základní přehled způsobů podání léčiva.

Tab. 1.3 Základní způsoby aplikace léčiv

Mimoinjekční formy

Injekčně (parenterálně)

perorální (ústní)

sublingvální (pod jazyk)

bukální (na sliznici tváře)

rektální (do konečníku)

vaginální (do pochvy)

nazální (do nosu)

okulární (do oka)

aurikulární (do ucha)

inhalační (do dýchacích cest)

transdermální (přes kůži)

intradermální, intrakutánní (do kůže)

subkutánní (pod kůži)

intramuskulární (do svalu)

intravenózní (do žíly)

epidurální (do epidurálního prostoru)

intraoseální (do kostní dřeně)

intraarteriální (do tepny)

intraartikulární (do kloubu)

subarachnoidální (do subarachnoidálního prostoru)

Základní dělení způsobu podání léčiva

■Sublingvální – lék se vkládá nebo aplikuje pod jazyk a nechá se rozpustit, např. tableta či sprej.

■Perorální (enterální) – jde o užití léků polknutím, např. sirup nebo tableta.

■Parenterální – injekční podání léčiva (podle místa aplikace, např. nitrosvalová, nitrožilní nebo epidurální aplikace).

■Topické – také lokální, léky se aplikují na určité místo, např. dermálně, do oka, nosu atp.

1.1.3Názvosloví léčiv

Léčiva bývají označena několika názvy. Jedná se o obchodní název, který je také ochrannou známkou farmaceutické společnosti. Poté bývá uveden generický název, který vychází ze složení léku a je vytvořený podle pravidel Světové zdravotnické organizace. Tento název umožňuje identifikaci léčiva kdekoliv na světě. Dále má léčivo název chemický, kterým je určena chemická struktura léku, a název lékopisný, pod nímž je lék uveden v lékopisu daného státu.

Příklad

■Obchodní název: Panadol

■Generický název: Paracetamolum

■Lékopisný název: Paracetamol

■Chemický název: 4‘-hydroxyacetanilid, C_8H_9NO_2

Prakticky využitelný přehled léčiv bývá uveden ve vademecu. K dispozici je Vademecum českých a slovenských farmaceutických přípravků a Vademecum zahraničních farmaceutických přípravků, ale u nás registrovaných. Ve vademecu bývá uveden registrační název léčiva, indikační skupina, výrobce, charakteristika léčiva, farmakokinetické údaje, složení, balení, indikace a kontraindikace pro podání, nežádoucí účinky, interakce s jinými léky či potravou, dávkování, způsob užití a uskladnění. Přehlednou pomůckou jsou každoročně aktualizované brevíře nebo počítačové přehledové systémy. Podrobné a důležité informace (např. způsob ředění léčiva, uskladnění apod.) jsou k dispozici na webových stránkách Státního ústavu pro kontrolu léčiv (SÚKL) a legislativní normy na webových stránkách Ministerstva zdravotnictví České republiky.

Pro komplexní pochopení problematiky je uvedena doplňující terminologie.

Indikační skupina (také označována jako léková skupina) – je skupina léčiv se stejným účinkem, ovlivňující stejnou skupinu symptomů, např. antihypertenziva.

Indikace – chorobný stav nebo příznak, pro jehož ovlivnění je léčivo podáváno.

Kontraindikace – jakýkoliv stav pacienta, který znemožňuje, nebo přímo zakazuje podání léčiva.

Interakce – vzájemné působení, ovlivňování se, např. léky mezi sebou nebo léky s potravou.

Exspirace (použitelnost) – doba použitelnosti léku, jejíž překročení nese riziko sníženého účinku nebo nežádoucích účinků. Bývá uvedena na krabičce léků, blistrech, ampulích, lahvičkách apod. Exspirace bývá uvedena v několika podobách. Může být uvedeno datum spotřeby, např. 12. 5. 2005 nebo 12052005. Někdy bývá uveden pouze měsíc a rok exspirace, např. 05/2005 nebo 05-05. V některých případech je uvedena exspirace jiným způsobem.

Účinek léku – lék může mít několik účinků:

■Hlavní (terapeutický účinek) – jedná se o účinek, který od léčiva očekáváme.

■Vedlejší – může být žádoucí (může být důvodem pro indikaci léčiva, doprovází hlavní účinek) nebo nežádoucí (takový, který můžeme pravděpodobně očekávat a který může negativně ovlivnit stav pacienta).

■Toxický – jedná se o škodlivý vliv léku na organizmus.

Příklad

Lék: Acylpyrin

Hlavní účinek: snížení tělesné teploty

Vedlejší účinek: antiagregační (žádoucí), eroze žaludeční stěny s krvácením (nežádoucí)

1.1.4Hospodaření s léčivy na oddělení

Objednávání léků na oddělení

Léčiva se na ošetřovací jednotku objednávají zpravidla z nemocniční lékárny přes speciální tiskopis nebo počítačový systém. O hospodaření s léky se na oddělení zpravidla stará vedoucí, staniční, popř. vrchní sestra. Léky se objednávají s ohledem na spotřebu a individuální potřeby pacientů. Obvykle se objednávají v pravidelných intervalech, např. jedenkrát týdně, anebo se individuálně přiobjednávají. Po převzetí léků na oddělení se administrativně léčiva převezmou, zkontroluje se jejich exspirace, případně se výrazněji označí na krabičkách. Některá pracoviště mají elektronickou kontrolu hospodaření s léčivy. To znamená, že po převzetí léků na oddělení načtou čtečkou čárový kód z léku. Podle nastavení systému je automaticky sledována zásoba léčiv, jejich exspirace a např. maximální denní dávka podaná pacientovi. Dále je potřeba se seznámit s doporučeným způsobem skladování a léky patřičně uložit.

Uskladnění léků na oddělení

Na oddělení by měly být uloženy pouze léky v originálním balení. Skladují se na několika místech na oddělení. Hlavním místem uskladnění bývá několikapatrová uzamykatelná skříň, která bývá umístěna na sesterně, vyšetřovně, popř. ve skladu léčiv. Existuje několik způsobů uspořádání léků ve skříni. Obvykle bývají léky seřazeny podle způsobu aplikace, např. léky pro i.v. aplikaci, pro perorální podání, pro podání na kůži apod. Dále se léky řadí abecedně pro přehlednost a rychlé vyhledávání. V neposlední řadě lze léky uspořádat podle lékové skupiny, např. antibiotika, analgetika apod. Na některých odděleních, zejm. odděleních intenzivní péče, mohou být léky umístěny ve skříních na boxech pacienta, ale i zde by měly být uzamčeny. Léky, které se aktuálně podávají, bývají umístěny na lékovém vozíku. Požadavek je, aby vozík byl uzamykatelný a prakticky konstruovaný se šuplíky a dostatečně velkou plochou pro přípravu léků. Vozík by měl být umístěn pod kontrolou personálu, např. v sesterně nebo vyšetřovně. Některá léčiva se skladují v chladu nebo v ledničce. Teplotu v lednici je potřeba monitorovat a každých 24 hod. zapsat do příslušného formuláře nebo sešitu. Informace o vhodné teplotě pro skladování se dočteme na obalu nebo v příbalové informaci. Doporučené teploty pro uchování léčiva jsou uvedeny v tabulce 1.4. Další léky na oddělení bývají umístěny na převazovém vozíku nebo resuscitačním vozíku. Pamatujte, že žádné léky na oddělení nesmějí být volně dostupné komukoliv. To platí i pro výše zmíněný převazový i resuscitační vozík. Resuscitační vozík musí být rychle dostupný pro případ urgentní situace, proto by neměl být uzamčený, ale uložený pod dohledem personálu, např. v pracovně sester. Na oddělení by měl být zavedený režim pravidelné kontroly data exspirace léčiv, tedy že např. každou neděli se zkontrolují veškeré léky na oddělení a dezinfikují se plochy, kde byly uloženy. Nepoužité léky se vracejí do nemocniční lékárny.

Tab. 1.4 Doporučené teploty pro uchování léčiva

Doporučení pro skladování

Teplotní rozmezí

v mrazicím boxu

pod –15 °C

v chladničce

2–8 °C

za chladu nebo v chladu

8–15 °C

při pokojové teplotě

15–25 °C

Některé léky vyžadují speciální podmínky pro skladování. Jedná se o tzv. riziková léčiva, mezi něž patří např. antikoagulancia, inzuliny, koncentrované ionty apod. Tyto léky by měly být uloženy odděleně od ostatních léků v uzamčeném prostoru s označením, že v místě jsou uložena riziková léčiva. Bývají také zařazovány jako jedy, a proto bývá místo označeno značkou s lebkou a zkříženými hnáty. Některá balení léčiv jsou si velice podobná, záměna léčiva by tudíž mohla být snadná. Identifikační znaky balení jsou pouze nevýrazné. Dále existují léčiva, která podobně znějí. Jedná se např. o léky Apaurin – Agapurin nebo Syntophyllin – Syntostigmin. Léčiva, která podobně vypadají nebo podobně znějí, se označují jako LASA (look alike sound alike drugs), popř. SALA (sound alike look alike drugs). Obaly těchto léčiv bývají označeny výrazným štítkem s uvedeným označením nebo s nápisem riziko záměny (obr. P1).

Zvláštním režimem se řídí hospodaření s opioidy. Opiáty jsou alkaloidy obsažené v extraktu nezralých makovic. Jako opioidy se označují všechny látky s farmakologicky podobným účinkem opiátům, proto je toto označení obecnější. Opioidy i opiáty jsou řazeny mezi návykové, omamné látky, které jsou dostupné v celé řadě lékových forem, např. různé typy tablet pro perorální podání jako roztoky k parenterálnímu podání, v podobě náplastí apod.

Opiáty a opioidy se objednávají na speciální tiskopis, který je opatřen příčným modrým pruhem. Na oddělení se opiáty skladují v pevně zabudovaném trezoru. Klíče od trezoru nesmí nikde viset, ale měl by je mít při sobě personál. Zdravotníci (sestry, lékaři, zdravotničtí asistenti), kteří jsou pověření aplikací opiátů na oddělení, jsou jmenovitě uvedeni v úvodu evidenční knihy návykových látek (dále jen kniha opiátů, opiátová kniha). Jsou uvedeny identifikační údaje, včetně adresy a časového rozmezí trvání pověření (většinou koresponduje se smluvní délkou pracovního úvazku). Předání opioidů mezi jednotlivými službami má probíhat formou fyzické kontroly počtu jednotek (např. ampulí, tablet apod.) a administrativní kontrolou v evidenční knize opiátů. Posléze by měl být proveden záznam o shodě přijetí a převzetí počtu opioidů. Opioidy se stejně jako jiné léky podávají pouze na základě písemné ordinace lékaře. Maximální denní dávka léčiva je tedy určena ordinací lékaře, přičemž je někdy uvedeno lékařem rozmezí, kdy sestra podává opioidy podle pacientovy intenzity bolesti, samozřejmě s ohledem na maximální doporučenou dávku. Každá aplikace opioidu musí být s časem a podpisem podávající osoby zaznamenána v dekurzu a stejně tak v evidenční knize návykových látek (opiátové knize). Každému druhu opioidu náleží zvláštní kniha nebo stránky v knize. Každá stránka musí být označena názvem opioidu a jeho sílou, nebo např. množstvím mililitrů v ampuli, např. Dolsin 50 mg, Dipidolor 2 ml. Každý zápis v opiátové knize obsahuje datum aplikace, jméno pacienta, číslo protokolu pacienta, jméno podávající osoby, počet vydaných jednotek a konečný zůstatek (počet jednotek). Vzor je uveden na obrázku 1.3. Výdej opioidu se běžně zaznamenává modrou propiskou a příjem (doplnění stavu) propiskou červenou. V případě znehodnocení opioidu, např. při rozbití ampule, spotřeby pouze části množství apod., se provede záznam se svědkem. Zbylou část roztoku v ampuli nebo stříkačce je třeba znehodnotit nasátím do buničinového čtverečku, aby látka nemohla být dále někým použita, resp. zneužita. Zodpovědnost za hospodaření s opioidy mívá pověřená osoba, např. staniční sestra a vedoucí lékař ošetřovací jednotky.

Obr. 1.3 Vzor záznamu v opiátové knize

1.1.5Zásady bezpečného podání léčiva

Veškeré zásady bezpečného podání léčiva vedou k jedinému cíli a tím je prevence medikačního pochybení. Medikační pochybení může mít závažné důsledky pro pacienta, zdravotníka i zařízení. Z tohoto hlediska je nutné se na výkon plně soustředit. Kompetence k předpisu léčiva (preskripci) má pouze lékař. Sestra bez ordinace lékaře medikaci nepodává. Bezpečné podání léčiva začíná správnou ordinací lékaře. Ordinace lékaře by měla být písemná, bývá uvedena v tištěné nebo elektronické dokumentaci. Dekurz (denní záznam pacienta) existuje pouze v jedné verzi (originál), která je určena všem zdravotníkům (lékařům, sestrám, nutričním terapeutům apod.). Podle směrnic zařízení má dekurz určitou časovou platnost, např. od 12:00 současného dne do 12:00 dne následujícího data. Ordinace lékaře musí být aktuální, úplná a čitelná. Vzhledem k čitelnosti se doporučuje tištěná verze před ručně psanou. Ručně dopisované změny v medikaci musí být uvedeny s časem změny, tiskacím písmem s podpisem a razítkem lékaře. Existují výjimky, kdy může být medikace podána bez tištěné ordinace. Jedná se zejména o urgentní situace, např. některá pracoviště urgentního příjmu (emergency) mají povoleno podání medikace na základě telefonické ordinace, kdy je např. zajištěn záznam hovorů pro možnou zpětnou kontrolu. Další situací je resuscitace, kdy se pro kontrolu evidují ampule léčiv. Lékař informaci podává, aplikující sestra pro kontrolu ordinaci zopakuje a druhá sestra zapisuje dění resuscitace a aplikaci medikace. V obou případech je důležité, aby sestra ústní ordinaci pro kontrolu zopakovala. Posléze by měla být medikace lékařem zaznamenána v dekurzu. Každá výjimka oproti písemné ordinaci by měla být uvedena ve vnitřní legislativě zdravotnického zařízení. Lékařova písemná ordinace by měla být úplná, tj. obchodní název léku, jeho forma, síla, čas podání a způsob aplikace. U některých způsobů aplikace, např. kontinuálně přes lineární dávkovač, může být uvedeno rozmezí rychlosti aplikace, které sestra nesmí překročit. Příklady správného a chybného předpisu medikace jsou uvedeny v tabulce 1.5. Dále je třeba si všímat ordinace s označením EX, např. Dipidolor 2 ml s.c. à 6 hod. EX, tzn. že ordinace byla ukončena. Dalším příkladem může být následující ordinace: Egilok 25 mg tbl p.o. 1–1–1 po–čt. To znamená, že medikace bude podána v pondělí až ve čtvrtek. Ostatní dny v týdnu medikace podána nebude.

Tab. 1.5 Příklady ordinace medikace

Správně

Chybně

Paralen 500 mg tbl 1–1–1 p.o.

Paralen 1–1–1

Unasyn 1,5 g/100 ml FR i.v.
kape 30 min 12–18–24–6

Unasyn 1,5 g à 6 hod. i.v.

Novalgin 1 amp (5 ml) i.m.
při VAS nad 3 max. à 6 hod.

Novalgin 1 amp i.m. p.b.

Actrapid 50 j/50 ml FR kontinuálně, rychlost
1–10 ml/hod. podle glykemie (cíl 3,5–6,5 mmol/l)

Actrapid 50 j/50 ml FR 1–10 ml/hod.

Úkol

Zamyslete se nad tím, jaká rizika a jaká možná nedorozumění s sebou nesou chybně uvedené ordinace z tabulky 1.5.

Aktuální otázkou je chronická medikace vnesená samotným pacientem do nemocničního zařízení v případě hospitalizace. S ohledem na tuto problematiku by v nemocničním zařízení měla být jasně stanovená pravidla a pacient by měl být v této záležitosti poučen. Pokud bychom měli zajistit podání z originálního balení, bezpečný způsob uskladnění léčiva a to, že pacient během hospitalizace neužije léky jinak, než je uvedeno v aktuálním dekurzu, neměli bychom užívání vnesené medikace umožnit.

Příprava a podání léku

Příprava léku se děje na základě písemné ordinace v aktuálním dekurzu. Sestra podává léčivo podle obchodního názvu, který je uvedený v dokumentaci. Generickou výměnu (substituci) lze provést na základě písemné změny ordinace lékařem v dekurzu. Léčivo by mělo být připraveno těsně před podáním pacientovi. Toto se týká jak parenterálních léčiv a jejich ředění, tak léků perorálních. Platí pravidlo, že lék připravuje ta osoba, která ho posléze pacientovi bude podávat. Na některých pracovištích platí pravidlo, že léky připravují dvě osoby, např. dvě sestry pro dvojí kontrolu aplikace. Léky je nejvýhodnější připravovat přímo u lůžka nemocného. První fází je řádná identifikace nemocného. U pacienta zkontrolujeme identifikační náramek oproti dokumentaci, podle které léky připravujeme. Zároveň bychom měli znát pacientovu alergickou anamnézu. Každé léčivo by mělo být připraveno v souladu s hygienicko-epidemiologickými požadavky, tj. že injekční lék bude připraven aseptickou technikou, lék k perorálnímu užití technikou bezdotykovou. Lék by měl být pacientovi podán ve správný čas, který je uvedený v dekurzu. Obecně platí, že lék můžeme podat 30 min před až 30 min po čase uvedeném v ordinaci. Tato skutečnost se řídí směrnicí zdravotnického zařízení. Správnost léku ověřujeme při vyjmutí ze skříně na obalu, dále zkontrolujeme vnitřní obal, např. blistr nebo ampuli. Pokud lék připravujeme na sesterně, je potřeba např. stříkačku či infuzní láhev správně označit. Používají se pacientské štítky se jménem bez rodného čísla (s ohledem na ochranu osobních údajů). Napíšeme jméno léku, jeho sílu a způsob podání. Při přípravě si pozorně všímáme jednotek, zda je medikace ordinována v počtu ampulí, mililitrech, miligramech, mezinárodních jednotkách (IU) apod., a způsobu aplikace, např. zda má lék být podán i.m., s.c. atd. V případě, že připravujeme perorální léky, půlíme pouze ty, které mají dělicí rýhu. Nepodané zbytky léků odstraňujeme do speciálního kontejneru. Stejně tak likvidujeme zbytky léčiva v ampulích. Při podávání léků bereme v úvahu návaznost na jídlo apod. Týká se to např. omeprazolu, inzulinu aj. Po podání kontrolujeme, zda pacient lék užil. Důraz na kontrolu užití klademe u pacientů dětských, starších, psychiatrických a dezorientovaných. O podání léčiva je nutné provést řádný záznam, ze kterého bude patrné, zda nemocný lék dostal, či nikoliv. Léky v dokumentaci odškrtáváme až po požití pacientem či aplikaci. Podané léky se u každého času odškrtávají fajfkou. Nepodané léky se zpravidla uvedou do kroužku s uvedením důvodu, proč léčivo nebylo podáno (např. lačnost před ultrasonografií, pacient zvrací apod.). Z dokumentace by mělo být patrné, která osoba daný lék podávala, a tudíž nese za podání zodpovědnost. V neposlední řadě spolu s pacientem sledujeme odezvu na užití léku, a to žádoucí i nežádoucí účinky léčiva, např. intenzitu bolesti, krevní tlak, hladinu glykemie atp. Vozík ani dokumentaci v průběhu podávání léků nenecháváme bez dozoru. Na přípravu se plně soustředíme.

Úkol

Zopakujte pravidla, která vedou ke snížení rizika medikačního pochybení.

Literatura

■KANJI, S., LAM, J. et al. Systematic review of physical and chemical compatibility of commonly used medications administered by continuous infusion in intensive care units. Critical Care Medicine 2010, 38, 9.

■MZ ČR. Zákon č. 117/2000 Sb., kterým se mění zákon č. 167/1998 Sb., o návykových látkách a o změně některých dalších zákonů, ve znění zákona č. 354/1999 Sb., a zákon č. 368/1992 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů.

■MZ ČR. Zákon č. 74/2006 Sb., kterým se mění zákon č. 167/1998 Sb., o návykových látkách a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 79/1997 Sb., o léčivech a o změnách a doplnění některých souvisejících zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ošetřovatelské postupy v péči o nemocné III.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.