Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Susan Ayers, Richard de Visser

PSYCHOLOGIE V MEDICÍNĚ

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5848. publikaci

Z anglického originálu Psychology for Medicine (ISBN 978-1-4129-4691-9), vydaného nakladatelstvím SAGE Publications of London, Ltd., v roce 2011, přeložila PhDr. Helena Hartlová.

Odpovědná redaktorka PhDr. Alena Palčová
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a realizace obálky Jan Dvořák
Počet stran 568
Vydání 1., 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

English language edition published by SAGE Publications of London, Thousand Oaks, New Delhi and Singapore, © Susan Ayers and Richard de Visser, 2011
Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Image © Shutterstock

ISBN 978-80-247-9734-2 (ePub)
ISBN 978-80-247-9733-5 (pdf)
ISBN 978-80-247-5230-3 (print)

Poděkování

Napsat knihu znamená víc než jen shromáždit její obsah, a příběh skrývající se za touto knihou by sám stál za přečtení. Na tuto cestu jsme se vydali proto, že nás rozčilovala neexistence dobré obsáhlé učebnice psychologie pro studenty medicíny. Náhodou jsme se o tom mimochodem zmínili lidem v nakladatelství SAGE, kteří využili veškerého svého nadšení a značných zkušeností k tomu, aby nám pomohli. V SAGE uvedli míč do pohybu a podporovali nás během celé cesty a my jsme jim vděční za podněty a pomoc – zejména Metthewovi Watersovi a Anthonymu Haynesovi.

Během těch dvou let, jež nám psaní knihy zabralo, s námi tato kniha byla při mnoha životních událostech včetně narození dítěte, stěhování, stavebních prací a cestování po celém světě. Cestovala karavanem do Francie a vydala se i na dlouhé putování do Japonska, Afriky a Mexika. Když bylo datum odevzdání na dohled, jeden z nás ji bohužel zapomněl v hotelovém sejfu v Mexiku a během úsilí získat ji zpátky jsme dost panikařili. Nakonec jsme získali pomoc spolucestujícího, který nám ji dovezl zpátky do Anglie (děkujeme ti, Miku); ironií osudu se ukázalo, že cestoval se samotným ředitelem pro lékařskou péči našeho Národního systému zdravotnictví! Takže po skromných začátcích se už kniha stihla stát velkým dobrodružstvím.

Její skutečný příběh ovšem tvořili studenti, kteří při jejím vzniku sehráli nesmírně důležitou úlohu. Teprve po jejich zapojení začala kniha žít vlastním životem. Cítíme se velmi zavázáni mnoha úžasným lidem, kteří se stali její nedílnou součástí. Zaprvé to byl náš skvělý tým studentů psychologie, kteří obětovali letní prázdniny práci na její administrativní stránce. Louise Fernay, Lizzie Shineová, Gemima Fitzgeraldová, Amalia Houltonová a Michele McKennerová strávili mnoho hodin nad literárními rešeršemi, při získávání svolení od nositelů autorských práv a obstarávání ilustrací s nezbytnou dávkou nadšení a neuvěřitelnými organizačními schopnostmi, díky nimž bylo možné knihu dokončit – a se spoustou dobré nálady a humoru. Všichni jsme se celou dobu hodně nasmáli!

Sandra Popescuová vystudovala fotografii na Brightonské univerzitě a věnovala týdny času pořizování ilustračních fotografií (a na jedné z nich ji můžete vidět). Po pravdě řečeno, modely v knize jsou z větší části zaměstnanci a studenti univerzit v Brightonu a Sussexu (včetně nás autorů – schválně, jestli uhodnete, kteří to jsme!). Na tomto místě bychom měli zmínit, že případové studie jsou většinou fiktivní a na použitých fotografiích jsou zachyceni dobrovolníci. Pokud jsme použili skutečné studie, zpravidla to výslovně uvádíme v textu, včetně poděkování každé z osob, kterou v případové studii zmiňujeme.

Tím ovšem vklad studentů nekončí. Simon Hall je velký umělec, který náhodou studoval medicínu v době, kdy jsme knihu dávali dohromady. Spoustu času mezi směnami v nemocnici strávil nad kreslenými vtipy a my jsme mu velmi zavázáni. Měli jsme také štěstí na vynikající lékařské konzultanty pro jednotlivé kapitoly knihy.

Dále musíme poděkovat medikům, kteří četli a přičiňovali poznámky, ne jednou, ale několikrát, ke každé kapitole v různých stadiích rozpracování. Upřímně nám sdělovali svoje názory a napomohli tomu, aby se kniha stala tím, čím je. Když jsme sháněli dobrovolníky, nikdy se nám ani nesnilo o tom, jak velké množství studentů se do práce zapojí. Studenti nám říkali, co se jim líbí a co ne, kde jsme nezvolili správný tón, jaké prvky chybí. Žasli jsme nad jejich nadšením pro věc, množstvím věnovaného času a odbornými znalostmi, které do knihy vložili. Každá korektura byla významná a my zjišťovali, že někteří studenti dříve pracovali jako redaktoři, novináři, právníci nebo měli další významné profese. Připomínky studentů nás vedly např. k rozhodnutí opatřit každou z kapitol klinickými poznámkami. Řada z těchto lidí nás inspirovala a jsme jim za jejich pomoc velice vděční. Seznam jmen uvádíme níže, jako poděkování za jejich přínos knize. Uvítáme další zpětnou vazbu také od vás – k dispozici je vám elektronická adresa psychologyformedicine@gmail.com.

Ještě než se kniha dostala do tisku, znamenala velkou zkušenost a stala se svědkem společného úsilí mnoha lidí, kteří do ní vložili spoustu času a energie. Sem musíme nezbytně přiřadit i naše rodiny, které se smířily s tím, že jsme s knihou byli naprosto nesnesitelně otravní, a přesto nás na každém kroku podporovaly. SA – mou lásku a dík má můj partner Andrew, děti Hannah a Callum a blízká rodina, která mne podporuje tolika různými způsoby a připomíná mi, co je v životě skutečně důležité. RdV – moje díky patří Susan za to, že mě požádala, abych se stal součástí procesu psaní této knihy. Spousta lásky a díků má moje partnerka Liz a děti Thom, Felix a Iris za to, že mi poskytli tolik „knižního času“, a za to, že „neknižní čas“ s nimi byl tak ohromně příjemný.

Výzkumná a administrativní podpora

Amalia Houlton, Katedra klinické psychologie, University of Leicester

Gemima Fitzgerald, School of Psychology, University of Sussex

Lizzie Shine, School of Psychology, University of Sussex

Louise Fernay, School of Psychology, University of Sussex

Autorská práva – svolení

Michele McKenner, School of Psychology, University of Sussex

Kreslené vtipy

Simon Hall, Brighton & Sussex Medical School

Lektorování kapitol

Alice Hart-George, Brighton & Sussex Medical School

Alifa Isaacs Itua, Brighton & Sussex Medical School

Alison Burridge, Brighton & Sussex Medical School

Alison Pike, School of Psychology, University of Sussex

Amina Buba, Brighton & Sussex Medical School

Andrew Eagle, Central & North West London NHS Trust

Andy McGovern, Brighton & Sussex Medical School

Anna Crown, Brighton & Sussex University Hospitals

Ben Carter, Brighton & Sussex Medical School

Camilla Davis, Brighton & Sussex Medical School

Camilla Tooley, Brighton & Sussex Medical School

Charlotte Marks, Brighton & Sussex Medical School

Eleanor de Sausmarez, Brighton & Sussex Medical School

Georgie Kirby, Brighton & Sussex Medical School

Imogen Bone, Brighton & Sussex Medical School

Joseph Norris, Brighton & Sussex Medical School

Julia Montgomery, Brighton & Sussex University Hospitals

Julian Birch, Brighton & Sussex Medical School

Julie Appleton, Brighton & Sussex Medical School

Karen Walker-Bone, Brighton & Sussex Medical School

Katie Bishop, Brighton & Sussex Medical School

Leon Campbell, Brighton & Sussex Medical School

Lewys Morgan, Brighton & Sussex Medical School

Liam Mahoney, Brighton & Sussex Medical School

Lizzie Jackson, Brighton & Sussex Medical School

Meher Lad, Brighton & Sussex Medical School

Natalie Farmer, Brighton & Sussex Medical School

Patrick Harrington, Brighton & Sussex Medical School

Pollie Harrison, Brighton & Sussex Medical School

Rakshita Roplekar, Brighton & Sussex Medical School

Reshad Malik, Brighton & Sussex Medical School

Ruth Arnold, Brighton & Sussex Medical School

Sarah King, School of Psychology, University of Sussex

Sophie Binks, Brighton & Sussex Medical School

Fotomodely

Abeer Faisal Al Amin, University of Brighton

Alice Campion, Brighton & Sussex Medical School

Alison Burridge, Brighton & Sussex Medical School

Amy Tostevin, University of Sussex

Bobbie Farsides, Brighton & Sussex Medical School

Bradley Tully, University of Sussex

Callum Smith, University of Sussex

Cat Tighe, University of Brighton

Chris Boyson, Brighton & Sussex Medical School

Claire Brooks, Brighton & Sussex Medical School

Daisy Ryan, Brighton & Sussex Medical School

David Smalley, University of Sussex

Emma Brennan, Brighton & Sussex Medical School

Erica Strang, University of Brighton Postgraduate Medical School

Farrah Shah, Brighton & Sussex Medical School

Francesca Flohr, Brighton & Sussex Medical School

Gemima Fitzgerald, University of Sussex, a dcera Emily Mason

Jim Price, University of Brighton Postgraduate Medical School

Joe Hinds, University of Sussex

Katie Stillwell, University of Brighton

Kuljinder Danjhal, University of Sussex

Liz Ford, University of Sussex, a její miminko Eva Ford

Liz McDonnell, University of Brighton, a děti Thom, Felix a Iris de Visser

Louise Fernay, University of Sussex, a rodina Lindsay, Keith, a Zoe Fernay

Luke Holland, Brighton & Sussex Medical School

Mehreen Rizvi, Brighton & Sussex Medical School

Melanie Martin, University of Brighton

Natalie Farmer, Brighton & Sussex Medical School

Nathan Gardner, University of Sussex

Patrick Saintas, University of Brighton

Robert Miller, University of Brighton

Rose Meades, School of Psychology, University of Sussex

Sandra Popescu, graduate of University of Brighton

Sara Balouch, University of Sussex

Sara Smith, University of Brighton

Sarah Wade, University of Brighton

Warran Woodruff, University of Brighton

Wesely Scott-Smith, University of Brighton Postgraduate Medical School

Will Butterworth, Brighton & Sussex Medical School

Zonunmawia Zonunmtwit, University of Brighton

Průvodce

Obsah kapitoly Každá kapitola má ve svém úvodu přehledný číslovaný obsah včetně hlavních částí, dílčích nadpisů, případových studií, rámečků s výzkumy a dalších náležitostí.

Cíle učení Vlastnímu textu kapitoly předcházejí cíle učení. Vyzdvihují to nejdůležitější, co byste si z dané kapitoly měli odnést.

Rámečky Rámečky nám umožňují dokreslit klíčové pojmy popisované v textu. Některé z nich obsahují seznam hlavních bodů, jiné popisují důležité otázky a další mají podobu grafů či tabulek informací.

Obrázky Použili jsme celou škálu obrázků, abychom vám pomohli porozumět látce popisované v textu. Patří sem fotografie, diagramy, vývojové diagramy a teoretické modely.

Případové studie Případové studie užíváme k dokreslení zkušeností a zážitků pacientů s problémy popisovanými v textu. Ukazují rovněž, jak lze v klinické praxi využívat psychologické teorie a techniky na pomoc pacientům.

Výzkumy Každý rámeček s výzkumem popisuje výzkumnou studii, která dokresluje psychologické koncepce nebo nálezy popisované v textu. Uvádí příklady toho, jak se různé výzkumné metody uplatňují v medicínském prostředí.

Klinické poznámky Klinické poznámky obsahují zásadní doporučení a tipy pro lékařskou praxi a vycházejí z psychologických zásad a technik popisovaných v textu.

Aktivity Aktivity jsou koncipovány tak, aby vám pomohly přestat myslet na informace obsažené v textu a zamyslet se nad tím, jak se mohou týkat vašeho vlastního života.

Kreslené vtipy Kreslené vtipy dopřávají oddechový čas od záplavy slov a nabízejí vtipnější pohled na psychologii a medicínu!

Shrnutí Každá z částí je zakončena bodovým přehledem nejdůležitějších psychologických teorií a aplikací, o nichž byla v dané části řeč. Tato shrnutí jsou vztažena k cílům učení a kontrolním otázkám, a tak vám pomohou při učení a opakování.

Doporučená literatura Na konci každé kapitoly uvádíme seznam další doporučené četby, spolu s krátkou poznámkou ke každé z knih, což vám pomůže vybrat si tituly, které si budete chtít přečíst.

Kontrolní otázky Kontrolní otázky jsou uvedeny na konci každé kapitoly jako pomoc při učení a opakování na zkoušky.

1 Psychologie a medicína

Obsah kapitoly

1.1 Psychologie a medicína

1.2 Co je zdraví?

1.3 Proč je psychologie důležitá?

1.4 Různé přístupy k medicíně

1.4.1 Biomedicínský přístup

1.4.2 Biopsychosociální přístup

Rámečky

1.1 Obory psychologie

1.2 Definice zdraví

1.3 Zdravý rozum: skutečnost, nebo mýtus?

1.4 Porovnání biomedicínského přístupu s přístupem biopsychosociálním

Případové studie

1.1 Jsou tito lidé zdraví, nebo nemocní?

1.2 Anamarie Martinezová-Reginová

Obrázky

1.1 Kontinuum nemoc–zdraví

1.2 Biomedicínský přístup ke zdraví

1.3 Pokles úmrtí na infekční choroby ve Velké Británii

1.4 Biopsychosociální přístup ke zdraví

Výzkum

1.1 Sociální třída a morbidita

Cíle učení

Tato kapitola si klade za cíl pomoci vám v následujících bodech:

•Chápat různé definice zdraví a umět popsat jejich význam pro léčbu.

•Umět popsat biomedicínské a biopsychosociální přístupy ke zdravotní péči.

•Uvažovat o úloze psychologických a sociálních faktorů ve zdravotní péči.

1.1 Psychologie a medicína

Důležitost psychologie v celé medicínské oblasti je stále uznávanější a psychologická témata jsou dnes součástí většiny studijních osnov. Ve Velké Británii zdůrazňuje zpráva nazvaná Lékaři zítřka potřebu většího zapojení psychologických a sociálních věd do studia medicíny (General Medical Council, 2009). Opírá se o bohaté výzkumy dokazující důležitost psychologických faktorů v mnoha úhlech pohledu na tělesné a duševní zdraví – jak uvidíte v celé této učebnici.

Z vlastní zkušenosti však víme, že medici mají množství překážek, které jim brání psychologická témata studovat. Zaprvé, psychologie je v medicíně často považována za „měkkou“ vědu. Je to s ní trochu jako s dršťkovou polévkou – studenti ji buďto milují, nebo ji nesnášejí! Ještě se k tomu v této kapitole vrátíme a doufáme, že tato kniha skeptiky mezi vámi povzbudí k bližšímu prozkoumání psychologie a k jejímu využívání v klinické praxi. Zadruhé, psychologie je široká disciplína zahrnující mnoho oborů. V důsledku toho má jen málo studentů a lékařů čas seznamovat se s bohatou škálou psychologických výzkumů a teorií, které se dnes nabízejí. Rámeček 1.1 ukazuje různé psychologické obory s příklady toho, jak se mohou vztahovat k medicíně. V důsledku šířky záběru psychologie je obtížné, aby lidé působící ve zdravotnických profesích sami zjišťovali, které části jsou pro klinickou praxi nejpřínosnější. Zatřetí, záplava pseudopsychologie v populárním tisku má za následek ještě větší obtíž odlišit informace podložené seriózními výzkumy od populárních „pravd“. Další obtíží je rozlišit, kde vlastně končí lékařská péče a začíná péče psychologická nebo sociální.

Poslední obtíží je skutečnost, že až dosud neexistovala integrovaná učebnice, jež by pokrývala všechny stránky psychologie významné pro medicínu a jež by zdůrazňovala klinický význam a možnosti uplatnění těchto informací. Doufáme, že naše kniha tento problém řeší tím, že nabízí jediný integrovaný přehled psychologie významné pro medicínu, a tím, že se zamýšlí nad tím, jak lze tyto poznatky využít v lékařské praxi. Obsah učebnice jsme uspořádali do čtyř oddílů. V této úvodní kapitole se zabýváme základními otázkami pojmosloví a definujeme, jak chápeme zdraví a nemoc, proč je psychologie důležitá a jaké přístupy k medicíně existují.

RÁMEČEK 1.1 Obory psychologie

Psychologie

Zaměření

Význam pro medicínu

zdraví

psychologické faktory a zdraví

pochopení zdravého chování, účinná podpora zdraví a intervencí, spojitosti mezi psychosociálními faktory a zdravím

klinická

psychické poruchy

pochopení emocí, emočních poruch (psychopatologie) a rozvíjení účinných intervencí

vývojová

vývoj a změny v průběhu života

pochopení normálních a abnormálních rysů vývoje v průběhu celého života

soudní

kriminální chování a psychologie v justici

pochopení trestné činnosti tam, kde má vztah k medicíně, lékařsko-právní vyšetřování a dokazování

sociální

sociální a skupinové procesy

pochopení toho, jak sociální a skupinové procesy ovlivňují naše vlastní chování a chování pacientů v lékařském prostředí

biologická a neuropsychická

spojitost mezi fyziologickými a duševními procesy či chováním

pochopení interakcí mezi duševními a tělesnými systémy

kognitivní

vnitřní psychické procesy, např. vnímání, paměť

pochopení vnímání rizik a procesů rozhodování, jak paměťové procesy ovlivňují dodržování léčby

práce

práce, pracovní prostředí a organizace

pochopení pracovní výkonnosti a nároků na trénink, fungování zdravotnických organizací

pedagogická

učení a vzdělávání

zlepšování vzdělávání nebo školení a výcviku pracovníků ve zdravotnictví, zdravotnická osvěta

První oddíl se věnuje psychologii zdraví a pokrývá teorie a výzkumy, které se týkají např. stresu, symptomů a chronických chorob, a jsou proto relevantní pro většinu oblastí lékařské praxe. Druhý oddíl se zabývá poznatky z dalších významných oblastí psychologie, jako je mozek a chování, vývoj od dětství po stáří a vliv sociálního prostředí na lidské chování. Třetí oddíl se zaměřuje na psychologii vztahující se k různým tělesným systémům, jako je systém kardiovaskulární, respirační, gastrointestinální, imunitní, urogenitální a reprodukční. A konečně čtvrtý oddíl se soustředí na psychologii relevantní pro klinickou praxi, jako jsou komunikační dovednosti a psychologické intervence.

V celé knize naleznete klinicky významné informace a tipy v rámečcích obsahující klinické poznámky. Rámečky s aktivitami vás budou pobízet k tomu, abyste psychologii vztáhli ke svým vlastním zkušenostem. Cíle učení a rámečky se shrnutím nabízejí jednoduchou cestu k hlavním bodům látky, které mohou být užitečné při přípravě ke zkouškám. Kontrolní otázky na konci každé kapitoly vám mají pomoci látku si zopakovat a sami se přezkoušet.

1.2 Co je zdraví?

Coby lékaři začnete vykonávat odbornosti, jejichž posláním je pomáhat lidem, aby se cítili lépe. Jenže „lépe“ stejně jako „zdraví“ neznamená pro každého totéž. Jak tedy rozhodovat o tom, koho léčit a koho neléčit? Podívejte se na příklady v případové studii 1.1 a na definice zdraví v rámečku 1.2.

PŘÍPADOVÁ STUDIE 1.1 Jsou tito lidé zdraví, nebo nemocní?

Emily je 22 let a studuje vysokou školu. Stravuje se zdravě a ráda sportuje. Matka jí zemřela na rakovinu prsu, když jí bylo 13, a její starší sestře rakovinu prsu právě diagnostikovali. Vyšetření ukázalo, že Emily má mutaci genu BRCA, což znamená, že také jí hrozí vysoké riziko téhož onemocnění. Jako preventivní opatření jí bylo nabídnuto operativní odstranění obou prsů.

David je bývalý obchodník. Je mu 50 let. Trénuje, aby dokázal sjet na lyžích „stěnu smrti“, svah ve švýcarských Alpách proslulý svou obtížností. David už ho jednou jel, když byl mladší a v lepší kondici, musel se ale zastavit a část svahu sejít krůček po krůčku. Minulý týden se o to pokusil a podařilo se mu sjet celý svah bez zastavení. Prohlašuje, že to bylo povznášející. Má nevyléčitelnou rakovinu jater a zbývá mu pravděpodobně pouhých šest měsíců života.

Karen je 32 let, je rozvedená a má čtyři děti mladší 7 let. Pracuje na půl úvazku. Její bývalý manžel se znovu oženil a právě se mu narodilo dítě. Karen se kvůli rozvodu zlobí a je pro ni obtížné udržet si jiný stabilní vztah. Je depresivní a kouří 30 cigaret denně. Před čtyřmi týdny spolykala velkou dávku paralenu v kombinaci s lahví vína a probudila se v nemocnici.

RÁMEČEK 1.2 Definice zdraví

Definice

Charakteristiky definice

Jsou zdraví, nebo nemocní?

Emily

David

Karen

tělesná

nepřítomnost nemoci

zdravá

nemocný

zdravá

bez náchylnosti k nemoci

nemocná

nemocný

zdravá

velké fyzické rezervy

zdravá

nemocný

zdravá

tělesně fit, je vitální

zdravá

zdravý

nemocná

subjektivní

bez symptomů nemoci těla

zdravá

nemocný

zdravá

behaviorální (chování)

zdravý životní styl

zdravá

zdravý

nemocná

funkční

schopnost fungovat v každodenním životě

zdravá

zdravý

nemocná

psychosociální

psychosociální pohoda

zdravá

zdravý

nemocná

sociální

schopnost přispívat společnosti

zdravá

zdravý

nemocná

kulturní

odpovídá kulturním normám zdraví

zdravá

nemocný

nemocná

Uvedené příklady dokreslují skutečnost, že „zdraví“ není snadné definovat a je velmi individuální. Výzkumy ukazují, že lidé s nevyléčitelnou nemocí mají obecně sníženou kvalitu života. Kvalita života však není jediná entita a lidé sice často vypovídají o zhoršujících se tělesných příznacích, bolesti a omezeních, současně však často hovoří o tom, že si více váží života a rodiny a vypovídají o dalších přínosech (jak dokresluje Davidův případ). Karen může hrozit výrazné riziko, protože podle výzkumů se mladé, rozvedené nebo ovdovělé ženy nejčastěji uchylují k pokusu o sebevraždu (muži ovšem bývají úspěšnější v počtu dokonaných sebevražd). Deprese je významný rizikový faktor – v Evropě se 28 % osob s klinickou depresí někdy v průběhu života pokusí o sebevraždu (Bernal et al., 2007). Případy, jako ten Emilyn, se stanou běžnější s větším rozšířením vyšetření genetických rizik. Ženy, které podstoupily profylaktickou mastektomii, obecně vypovídají o následném snížení úzkosti ve vztahu k nádorovému onemocnění, operace má ovšem nezřídka jiné nepříznivé dopady na kvalitu jejich života.

Není pochyb o tom, že otázky zdraví jsou složité a vyžadují, abychom vždy brali zřetel na daného jedince. Musíme si uvědomovat, že zdraví a nemoc jsou pro každého člověka subjektivní stavy. Jinými slovy se ptáme, zda se člověk cítí být zdravý nebo nemocný nebo zda si o sobě myslí, že je zdravý nebo nemocný. Ptáme se, zda má tělesné symptomy, které považuje za důkaz existence problému se zdravím. O onemocnění musíme uvažovat také jako o formě patologie, která je v pozadí – přestože výzkumy ukazují, že pro většinu tělesných symptomů není nalezen fyziologický základ. Ve skutečnosti se organická příčina nalézá pouze u 10−15 % symptomů, které uvádějí pacienti v primární péči (Katon a Walker, 1998).

Zdraví uvažujeme na mnoha úrovních, na rovině tělesné, subjektivní, funkční, sociální, na rovině chování. Průzkumem přibližně devíti tisíc osob bylo zjištěno, že o zdraví v zásadě uvažujeme šesti odlišnými způsoby (Blaxter, 1990). Považujeme se za zdravé, pokud:

1.nemáme symptomy nemoci,

2.máme tělesné nebo sociální rezervy,

3.vedeme zdravý životní styl,

4.jsme tělesně fit, jsme vitální,

5.jsme v psychické pohodě,

6.jsme schopni fungovat.

To, kterou z uvedených definic použijeme, se odrazí v tom, komu se dostane léčby. Rámeček 1.2 uplatňuje jednotlivé definice na posouzení případů Davida, Karen a Emily. Ukazuje u každé z nich, kdo by byl považován za dravého a kdo by byl chápán jako nemocný. Zdravý rozum by nám napovídal, že David i Karen jsou nemocní a potřebují léčbu. David má neléčitelnou rakovinu a Karen se pokusila o sebevraždu. David by ovšem byl klasifikován jako nemocný podle definic týkajících se tělesného zdraví, ale ne už podle definic funkčních, psychosociálních a behaviorálních. Naproti tomu Karen by byla klasifikování jako nemocná ve vztahu k chování a podle funkční a psychosociální definice, ale nikoli podle definic týkajících se tělesného zdraví. Jediná definice zdraví, která by je oba klasifikovala jako nemocné, je ta, která vychází z hlediska kulturní normy zdraví – jinými slovy jsou oba mimo normu naší společnosti pro to, co je považováno za zdravé.

O zdraví proto musíme uvažovat na mnoha úrovních. Světová zdravotnická organizace (WHO) se o to pokusila tím, že zdraví definuje velmi široce takto: stav úplné fyzické, duševní a sociální pohody a nikoli pouhá nepřítomnost nemoci nebo postižení (WHO, 1992). Na této definici je cenné, co všechno zahrnuje, a její důraz na pocit pohody bere v úvahu individuální rozdíly v subjektivním vnímání zdraví. Definice však bývá kritizována za to, že je příliš široká, a není proto příliš užitečná, a také za to, že se odkazuje na utopický „dokonalý“ stav, kterého dosáhne jen málokdo z nás, i když se cítíme být zdraví.

AKTIVITA 1.1 Co je zdraví?

•Ohodnoťte své vlastní zdraví na škále od 1 (velmi špatné) do 10 (vynikající).

•Které faktory pro vás byly důležité jako pomoc při rozhodování o tom, jak své zdraví ohodnotit?

Dohadovat se o slůvkách v definicích zdraví může někomu připadat jako přehnaný pedantismus, tyto definice však mohou mít dalekosáhlé důsledky pro léčení, které zdravotnictví poskytuje. Pokud bychom si např. stanovili za cíl zdraví podle uvedené definice WHO, vystavovali bychom země nerealistickému tlaku požadováním toho, aby zajistily sociální prostředí a zdravotní systémy, v jejichž důsledku by všichni lidé žili ve stavu úplné pohody. Jiné hlasy namítají, že koncepce úplné pohody si plete štěstí se zdravím (Saracci, 1997). To otevírá dveře neomezeným nárokům na léčení, jestliže lidé chápou usilování o štěstí jako legitimní cíl zdravotnictví. Jedním z příkladů je obrovský nárůst kosmetické chirurgie, která lidem napomáhá k tomu, aby se cítili spokojenější se svým vzhledem.

Způsob, jakým zdraví definujeme, má proto dopady na to, kdo může být chápán jako zodpovědný za naše zdraví, a na to, jaká zdravotní péče se nabízí. Tyto dopady nejsou zdaleka jen medicínské, ale ovlivňují rovněž politiku a zákony dané společnosti. V západním světě převládá stanovisko, že za své zdraví je zodpovědný každý člověk sám tím, že přijme zdravý, nebo nezdravý životní styl. Zavádějí se opatření, jež usilují o zlepšení našeho životního stylu a zdraví, např. v podobě ovoce podávaného malým dětem ve školách nebo zákazu kouření na veřejných místech.

Nápadným příkladem toho, jaký dopad má naše definice zdraví na léčbu, jsou rostoucí počty obézních dětí, které úřady umísťují do pěstounské péče ve snaze bojovat s jejich obezitou. Příběh jednoho z takových dětí popisuje případová studie 1.2. Takový postup vychází z řady diskutabilních předpokladů, k nimž patří názor, že:

1.obezita je nemoc,

2.obezitu lze kontrolovat způsobem stravování,

3.hlavní příčinou dětské obezity je chování rodičů,

4.tělesné zdraví dítěte má přednost před psychologickým dopadem odnětí dítěte z rodiny.

OBRÁZEK 1.1 Kontinuum nemoc–zdraví
Zdroj: Antonovsky, 1987 – upraveno podle: Sarafino, 2002

PŘÍPADOVÁ STUDIE 1.2 Anamarie Martinezová-Reginová

V srpnu 2000 převzal stát Nové Mexiko v kontroverzním soudním případu do opatrovnictví tříletou Anamarii z důvodů její morbidní obezity. Byla odebrána rodičům a na tři měsíce svěřena do pěstounské péče. Rodiče měli nařízenou pětiměsíční mlčenlivost, nesměli se tedy k případu veřejně vyjadřovat.

Anamarie vážila třikrát víc než normální tříleté dítě a byla o 50 % vyšší. Absolvovala řadu testů, které měly odhalit příčinu jejího zrychleného růstu, lékaři ale nedokázali odhalit žádnou zdravotní příčinu.

Během umístění v pěstounské péči měla Anamarie přísnou dietu, ztratila kila a naučila se chodit bez pomoci. Emoční dopad odebrání od rodičů je obtížné posoudit (např. přestala mluvit španělsky, což byl mateřský jazyk jejího otce).

Po třech měsících soudních a politických třenic byla Anamarie vrácena rodičům, stát si však nad ní ještě nějakou dobu ponechal právní dohled a sledoval její pokroky. Léta poté žije Anamarie doma se svými rodiči na programu, který zahrnuje přísnou dietu a cvičení. Je stále obézní a roste mnohem rychleji než ostatní děti jejího věku. V sedmi letech měřila 150 cm a její stav zůstává lékařskou záhadou.

(Fotografie reprodukována se svolením od Malingering/www.flickr.com.)

Závěrem lze říci, že vzhledem k vícedimenzionální povaze zdraví je obtížné vhodnou definici nalézt. Antonovsky (1987) proto navrhuje, abychom zdraví chápali jako kontinuum od optimálního dobrého zdraví po smrt, jak ukazuje obrázek 1.1. Na pravé straně kontinua nalezneme techniky zlepšování zdraví povzbuzující k volbě životního stylu, který je pro dobré zdraví jedince optimální. Lékařská péče se zaměřuje na levou stranu kontinua, kde se nachází nemoc, tedy lidé vykazující známky nebo příznaky onemocnění. V Británii je ironií skutečnost, že zdravotnický systém nese název National Health Service, obsahuje tedy slůvko zdraví, přestože se převážně zabývá levou stranou kontinua, tedy nemocí!

1.3 Proč je psychologie důležitá?

Důležitost požadavku léčit nikoli pouze nemoc, ale nemocnou osobu se všeobecně uznává. Každý člověk je jedinečnou směsicí myšlení, emocí, osobnosti, vzorců chování a vlastní osobní historie a zkušeností. Čím více to budeme chápat, tím více nám to pomůže lépe léčit naše pacienty. Už jsme se ale zmínili o tom, že psychologie je tak trochu jako dršťková polévka – buďto ji milujete, nebo ji nemůžete cítit! Ti, kteří ji nemají v lásce, často poznamenávají např.: „Je to všechno jen otázka zdravého rozumu“, „Je to zajímavé, ale nechápu, jak to může pomoct“ nebo „Radši dělám skutečnou medicínu“. Nyní se nad každou z uvedených námitek postupně zamyslíme.

„V psychologii nejde o víc než o zdravý rozum“

Výroky vycházející z psychologického výzkumu se skutečně často shodují s tím, co lze považovat za zdravý rozum. Jako příklad uveďme takové závěry, jako „stres člověku škodí“, „zdravý životní styl je důležitý“ nebo „lidé trpící chronickým onemocněním mají horší kvalitu života“. Pokud by toto bylo všechno, co nám psychologie může nabídnout, většina z nás by jistě obor odmítla jako pouhou záležitost zdravého rozumu. Hodnota psychologického výzkumu spočívá v tom, že:

•testuje běžné názory empiricky, aby je potvrdila, nebo nepotvrdila;

•jde za hranice toho, co nám říká zdravý rozum;

•ne vždy se lidé zdravým rozumem řídí!

Nejprve se podívejme na empirické testování stanovisek zdravého rozumu. Spousta výroků tzv. zdravého rozumu si ve skutečnosti protiřečí. Například rčení „Vrána k vráně sedá“ a „Protiklady se přitahují“ si navzájem protiřečí. V některých případech psychologické výzkumy stanoviska zdravého rozumu potvrzují, zatímco v jiných je odmítají. Některé z příkladů takových názorů, které byly empiricky přezkoumány, jsou uvedeny v rámečku 1.3 – prohlédněte si jednotlivé výroky a zkuste se sami rozhodnout, zda jde o fakta, nebo o mýty.

Výzkumy ve skutečnosti žádný z názorů uvedených v rámečku 1.3 nepodpořily. Vědecké postupy nejenže zpochybňují názory zdravého rozumu, ale zkoumají také to, co přesahuje běžný rámec obecných znalostí, jako např. proč deprese vystavuje lidi vyššímu riziku srdečního onemocnění, zda existují kritická období ve vývoji jedince, během nichž jsou malé děti citlivější na psychosociální a biologické prostředí, a zda by psychoterapie měla usilovat o změnu toho, co si lidé myslí, anebo jaký vztah vůči svým myšlenkám mají. Existuje mnoho dalších podobných příkladů, o nichž budete v celé této knize číst.

RÁMEČEK 1.3 Zdravý rozum: skutečnost, nebo mýtus?

1.Stáří provázejí deprese a sociální stažení.1

2.Lidé s lepším životním standardem jsou šťastnější.1

3.Když mají lidé obavy, negativní výsledky testů je přesvědčí.2

4.Lidský charakter se formuje vlivem tvrdé rodičovské disciplíny.1

5.Když budete chodit venku v mokru, s větší pravděpodobností nastydnete.3

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Psychologie v medicíně.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.