Nakladatelství děkuje za podporu při vydání knihy společnosti ČOVDESIGN, s.r.o.

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Andrej Prešovský

Jak rychle zbohatnout
Osvědčené rady i špinavé triky podnikatele na odpočinku

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE

Přeloženo ze slovenského originálu knihy Andreje Prešovského
Ako rýchle zbohatnúť. Odskúšané postupy a špinavé triky podnikateľa na dôchodku.
Copyright © 2014 Andrej Prešovský
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod© Grada Publishing, a.s., 2012
Cover Photo © allphoto, 2012 grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 5788. publikaci

Překlad Petr Somogyi
Odpovědná redaktorka Zuzana Böhmová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Počet stran 224
První české vydání, Praha 2015
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Design © Francesca Kristal Spinelli

ISBN 978-80-247-5380-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-9703-8 (pro formát PDF)
ISBN 978-80-247-9704-5 (pro formát EPUB)

Tato kniha je věnovaná všem mužům a ženám Česku a na Slovensku, kteří každý den při svém podnikání riskují vlastní kapitál, čas a kariéru a pomáhají při tom jiným lidem a dodržují vysoký standard morálních hodnot. Čím více lidí v sobě najde odvahu podnikat, tím dříve se naplní můj sen o tom, že se ze srdce Evropy stane ta nejvíce konkurenceschopná část světa.

Poděkování

Děkuji svému otci, že na mě byl v mládí přísný, což mě naučilo disciplíně a houževnatosti.

Děkuji svému prvnímu trenérovi kickboxu Jarovi za to, že mě naučil si věřit a vyhrávat.

Děkuji paní Antalíkové a Francesce Spinelli z Frangipani Kitchen za korektury textu a za přípravu obálky anglického vydání této knihy.

Děkuji paní Kateřině Drongové z nakladatelství Grada za velkou pomoc při přípravě českého vydání této knihy.

Úvod

Takže ty chceš rychle zbohatnout, ale nevíš, jak na to?

Buď zdráv, příteli. Před několika lety jsem si položil podobnou otázku, prostudoval jsem množství knih, článků i rad a vybral si z nich ty, které mi připadaly jako nejrozumnější způsob, jak si vydělat dostatek peněz na slušné živobytí. Ušetřím ti tedy čas a o tyto poznatky, které jsem osm let testoval v praxi, se s tebou podělím. Dozvíš se, které rady běžně uváděné v příručkách představují pro většinu populace jen slepou uličku a které naopak skutečně fungují.

Vedle zaměstnání a později podnikání jsem čtyři roky vyučoval v Bratislavě na Ekonomické univerzitě, protože jsem od dětství slýchával, že vzdělání je cesta k dobrým příjmům. Jestli je to omyl, nebo ne, to se dozvíš právě v této knize. Protože bude řeč i o některých špinavých tricích, které jsem použil a za něž by se na mě mohli někteří lidé zlobit, používám pseudonym Andrej Prešovský. Ale všechno, o čem se v knize dočteš, se stalo – jen jsem upravil některá jména.

Pokud chceš zbohatnout, musíš si nejdříve položit otázku, kdy je člověk vlastně bohatý.

Abys byl bohatý, nemusíš mít nutně milion eur. Pokud chceš být takzvaně „za vodou“, je potřeba, abys měl dostatek peněz nebo dostatečné příjmy na pokrytí všech svých výdajů, aniž bys musel pracovat. Znamená to, že pracovat můžeš, ale nemusíš. Mnoho lidí si myslí, že být bohatý znamená nedělat nic, ale to není pravda. Člověk byl stvořen k tomu, aby něco dělal a vytvářel, jinak se začne nudit, zahnívat a zemře. Bohatý jsi ve chvíli, kdy nemáš žádné finanční starosti a můžeš si koupit všechno, co chceš.

Chceš-li získat sociální status finančně úspěšného člověka, potřebuješ víc peněz nebo majetku než lidé, se kterými se porovnáváš. V průběhu času se toto množství peněz a majetku bude měnit, protože v otázce sociálního statusu jde vždy o srovnávání s ostatními. Pokud budou oni mít milion, ty budeš chtít milion a půl. Pokud budou mít sto tisíc, ty budeš chtít dvě stě tisíc atd. Je rozdíl být finančně zabezpečený a být považován společností za bohatého člověka. Finanční zajištění je subjektivní stav, závislý jen na tvých výdajích, ale být považován za bohatého je závislé na lidech ve tvém okolí, s nimiž se porovnáváš.

Pokud vlastníš nebo plně kontroluješ větší množství peněz než lidé ve tvém okolí, jsi považovaný za bohatšího a úspěšnějšího člověka. Lidé tě budou ve většině případů považovat za někoho, kdo to dokázal, kdo je „za vodou“. Většinou ti budou závidět. Pokud jsi finančně zabezpečený, nikomu o tom nevykládáš a nevedeš okázalý způsob života, závidět ti nebudou.

Příkladem mohou být egyptští faraóni. Neměli televizor, mobil, ani pěnovou matraci na spaní vyvinutou v NASA, kterou všichni znají z televizní reklamy, dokonce neměli ani internet. Neuvěřitelné! Přesto však byli považováni za bohaté. Nebyli bohatí tím, co měli, ale kvůli tomu, co měli v porovnání s ostatními lidmi. Pokud chcete být bohatí, vyberte si, s kým se budete porovnávat. S bohatstvím se objeví noví přátelé a známí a vy se začnete porovnávat se stále bohatšími a bohatšími lidmi. Abyste si udrželi status bohatého člověka, budete chtít víc a víc. Proto se říká, že bohatí nemají nikdy dost.

Je možné, že za třicet let bude v důsledku inflace průměrný Čech vydělávat milion eur ročně. Bude pak bohatší, než je dnes? Myslím, že ne. Pokud by ale vydělával milion a všichni ostatní, s nimiž se porovnává, jen sto tisíc, pak bude ve srovnání s nimi boháč.

Pokud si stanovíte jako měřítko bohatství určitý životní standard nebo se budete porovnávat s neměnnou skupinou lidí, budete bohatí dříve.

V této knize se s tebou podělím o svoje zkušenosti, jak se stát finančně svobodným. Vyzkoušel jsem mnoho způsobů, díky některým z nich jsem vydělal za rok desítky tisíc eur. Udržet si získané bohatství je však něco úplně jiného a mně se podařilo v důsledku chybných investic o ty snadno vydělané peníze zase přijít. Podobných životních lekcí, které mi přinesly mnoho bolestných zkušeností, bylo daleko více než zkušeností pozitivních. Věř tomu, že přijít o tolik peněz člověka zabolí a pak ho to žere nejméně půl roku. Jak se říká, vždy je lepší poučit se z cizích chyb – a tato kniha ti pomůže vyvarovat se začátečnických chyb, kterým jsem se já nevyhnul.

Nemělo by jít jen o sbírku mých vlastních zkušeností, ale i o souhrn vědomostí ze všech moudrých a užitečných knih, pojednávajících o bohatství, managementu, marketingu a podnikání, které jsem za posledních deset let přečetl. Vedle práce na plný úvazek v oboru internetového prodeje jsem strávil čtyři roky pedagogickou prací na Ekonomické univerzitě v Bratislavě a rozjel jsem dvě firmy, které jsem pak úspěšně prodal. To mi poskytlo příležitost vyzkoušet si na vlastní kůži, které z toho množství rad v moudrých knihách týkajících se peněz skutečně fungují a které ne.

Musím se přiznat, že některá z vyzkoušených doporučení mě přišla velice draho. Například testování vymahatelnosti práva na Slovensku stojí člověka 6 % sumy, kterou vám někdo dluží, a pak ještě dva nebo tři roky placení honorářů právníkovi, protože protistrana ignoruje soudní předvolání nebo rozhodnutí soudu oddaluje. Část dluhu mi pomohla získat vymahačská firma, ale zbytek peněz už nikdy neuvidím. Pokračuji v tom jen kvůli tomu, abych získal další zkušenosti a dobrý pocit z toho, že dotáhnu práci do konce. Lze předpokládat, že do roka vydá soud rozhodnutí o exekuci dlužníka, ale dotyčný už stihl svoji firmu „uklidit“ a předělat ji na akciovou společnost. A protože oficiálně nevlastní žádný majetek (majitelem jeho bytu je banka, která při exekuci vždy uplatňuje svoje práva jako první), exekutor nebude mít co zabavovat. Je to drahá, ale cenná zkušenost: příště už budu vědět, na co si při volbě obchodního partnera musím dát pozor, a paradoxně jsem tomuto dlužníkovi vlastně vděčný, při pozorování jeho činů jsem se naučil o podnikání a lidské povaze opravdu hodně. Pomohl mi zbavit se naivity a tato zkušenost mě v budoucnu ochrání před podobnými problémy. Díky!

Některé rady, o kterých jsem se dočetl, byly protichůdné, a tak jediný způsob, jak oddělit zrno od plev, byl je vyzkoušet. Zkusil jsem Forex, investice do zlata a stříbra (a s bolestí pozoroval, jak jejich hodnota klesala nebo jak mi najatý broker „vybílil“ forexový účet). Další nepříjemnou zkušeností byl prodej firmy, její přepis v obchodním rejstříku a následné soudní tahanice o zaplacení zbytku domluvené ceny. Jak se říká, jednou jsi v životě nahoře a jednou dole. Tvým úkolem je postarat se o to, aby pobyty „nahoře“ následovaly co nejrychleji po sobě. Doufám, že ti v tom pomůže i moje kniha a že se některým chybám vyhneš. Něco ale budeš muset zažít i na vlastní kůži, abys význam chyb skutečně pochopil.

Představím ti pověry o penězích a bohatství, kterým jsem kdysi sám věřil a které jsem musel hodit za hlavu poté, kdy jsem je vyzkoušel v reálném prostředí. V knize najdeš krátké příběhy, které popisují mnohé skutečné příklady úspěchů i neúspěchů přímo ze života. Jedna z věcí, které jsem se naučil, je, že k tomu, abys zbohatl, nemusíš být ani chytrý, ani vzdělaný. Všechno, co potřebuješ, je dostatek odvahy k tomu, abys něco začal dělat a naučil se využít ostatní lidi k vlastnímu prospěchu. Sociální dovednosti jsou při získání bohatství důležitější než inteligence. Zatím se mi potvrzuje následující pravidlo – čím jsi inteligentnější a vzdělanější, tím větší odvahu a odhodlání potřebuješ k tomu, abys začal podnikat. S nižším stupněm inteligence nebudeš ztrácet tolik času přemýšlením o tom, proč by to nemělo vyjít, a hned se pustíš do práce.

Dočteš se zde i o nejobvyklejších způsobech, jak zbohatli lidé, kteří se vypracovali sami. Existuje mnoho cest, jak zbohatnout, ale některé z nich ti nemohu doporučit. Nevyzkoušel jsem totiž na vlastní kůži úplně všechny. Zmíníme se tedy i o způsobech zbohatnutí, které používá politik, bankéř nebo zlatokopka. Fungují, jsou prověřené staletími, ale rozhodl jsem se, že se jim v této knize budeme věnovat jen okrajově.

Jako student kurzu „Jak zbohatnout“ nemusíš vyzkoušet všechny možnosti, které máš k dispozici, ale měl bys všechny takové možnosti poznat a pak se rozhodnout, která je pro tebe ta pravá. Pokud rozložíš síly do příliš mnoha projektů, je pravděpodobné, že ani jeden nepřinese požadovaný výsledek ještě před tím, než se na to vykašleš. Je lepší vědět o všech možnostech a pak se rozhodnout pro jednu nebo dvě, kterým se budeš věnovat naplno.

Výběr té správné cesty, která se nejvíce hodí pro tebe, je jen na tobě. Zbohatnutí není vhodné pro každého a většina lidí k tomu nemá trpělivost a odhodlání. Tento proces může trvat několik desítek let a může zničit tvoje současné i budoucí mezilidské vztahy. Přečteš si zde i o způsobech, jak zbohatnout rychle, ale neber to jako návod, jen jako přehled všech možností. Některé z nich totiž nejsou ani morální, ani legální, a pokud se jim budeš věnovat, mohl bys přijít o klidný spánek. Budeš muset pochopit, kde jsou tvoje hranice – kdy ještě dokážeš v klidu spát a kdy je čas zatáhnout za tvoji morální záchrannou brzdu. Tak jdeme na to!

1.

Mýty a pravdy o penězích a úspěšných lidech

Přečetl jsem desítky knih na téma, jakým člověkem se musíš stát, abys zbohatl. Měly většinou společné to, že doporučovaly, abys byl čestným a disciplinovaným člověkem, který se drží svojí cesty. Souhlasím s tím, že takto by to mělo být. Ale když se podívám na bohaté lidi ve svém okolí, vím, že je to na míle vzdálené realitě. Většina zbohatlíků přišla k penězům rychle, protože využili možnost podplatit vysoce postaveného vládního politika nebo vrcholového manažera velké společnosti, za což dostali příležitost urvat svůj kus z cizího koláče. Potřebuješ k tomu jen ty správné osobní kontakty. Pokud si ty a tento kontakt plně důvěřujete, nepotřebuješ ani kapitál na úplatek, jelikož se dokážete dohodnout, že druhá strana dostane peníze až po vyplacení státních/firemních peněz tvojí firmě.

Nejlepší možnost, jak se stát mladým milionářem, je mít rodinného příslušníka nebo dobrého známého ve vedení nějaké banky a prodat této bance třeba IT systém v hodnotě milionů eur. IT společnost se správnou sítí kontaktů představuje pro podnikatele nejjednodušší cestu, jak zbohatnout. Podívejme se na příklad z praxe.

Jednu známou slovenskou softwarovou firmu založil tým IT specialistů tím způsobem, že tito lidé odešli z firmy A, kde byli zaměstnaní, a založili si firmu B. Byli to jediní lidé, kteří rozuměli komplikovaným IT systémům ve firmě A, velkém státním monopolním podniku. Následně tito „ajťáci“ nabídli firmě A své služby za poměrně vysokou cenu. Společnost A na to musela přistoupit, protože nebyl k dispozici nikdo jiný, kdo by se vyznal v existující struktuře IT, kterou vytvořili současní představitelé firmy B.

Nemám je za co soudit, protože toto je v byznysu běžný postup, který se osvědčil u mnoha úspěšných podnikatelů. Pokud chceš rychle zbohatnout, potřebuješ nějakou „nefér“ výhodu. Takhle začínalo hodně firem: pracuješ pro někoho, dokud si neuvědomíš, že by se ta práce dala dělat lépe, a rozjedeš svoji vlastní společnost. Vím nejméně o třech dalších lidech, kteří odešli z firmy, kde jsem pracoval, a založili si konkurenční byznys. Bylo nám ze systému, jenž fungoval v původní společnosti, zle a chtěli jsme vytvořit něco lepšího. Já odešel ze dvou hlavních důvodů: jedním z nich byl cíl vytvořit lepší pracovní prostředí pro kolegy. Prvním a rozhodujícím důvodem ale bylo rozhořčení nad tím, že mi zaměstnavatel nevyplatil dohodnutou provizi za prodej, který jsem zprostředkoval. Moji odměnu dostal kolega, který trávil třetinu pracovní doby tlacháním u šéfa a druhou třetinu času vysvětloval, proč něco neumí nebo nemůže udělat.

Podobné chování a proměna zaměstnanců v podnikatele se považuje za běžnou a pro tržní ekonomiku prospěšnou věc.

Rád bych věřil pohádkám o tom, že zbohatnou jen tvrdě pracující a morální lidé, ale fakta mě přesvědčila o něčem jiném. Můžeš být klidně líný a nevýkonný lhář, a stejně můžeš zbohatnout. Můžeš být alkoholik a klidně zbohatnout. Tohoto rozporu jsem si všiml, už když jsem učil na univerzitě – studenti se učí, jak by to mělo fungovat a jak by se měli chovat, ale realita je rychle vyvede z omylu. Proto mají při pohovorech obvykle větší váhu pracovní zkušenosti než akademické vzdělání.

„Je vědecky dokázané, že lidé uvěří všemu, o čem se říká, že je to vědecky dokázané.“

Život mě naučil, že pokud si to nemohu ověřit sám, ani vědecky podložená fakta nemusí být pravdivá a v praxi použitelná. Osobní zkušenost je vždy cennější než odborný článek.

Zbohatnutí nemá nic společného s morálkou, i když se nás o tom snaží přesvědčit hlavně zahraniční autoři. Světlou výjimkou je Ivo Toman, jehož knihy nabízejí dosti realistický a praktický pohled. Peníze a bohatství lidi nediskriminují. Můžeš být dobrý člověk a zbohatnout, stejně jako můžeš být špatný člověk a zbohatnout. Pohled na to, co je správné a špatné chování, je vždy subjektivní. Znal jsem lidi, kteří se považovali za dobré, ale porušit slib pro ně nepředstavovalo problém. Takoví lidé se často dostanou k bohatství mnohem rychleji než osoby čestné, které dodrží slib za každou cenu. Ani mně se to nelíbí, ale vidím to kolem sebe neustále. Lháři lžou (jinak bychom jim neříkali lháři) a je naivní od nich očekávat, že se změní a lhát přestanou. Proč to dělají? ... Protože jsou lháři.

Pokud zjistíš, že je někdo lhář, tak to prostě akceptuj a počítej s tím, že ti lže a využívá tě – to je asi tak to nejlepší, co můžeš udělat. V žádném případě se ho nesnaž změnit. Snaha napravit lháře a dávat mu šance je zbytečnost, díky které on něco získá a ty ztratíš. Říká se, že jednou se jim to vrátí, jednou budou všichni vědět, kdo je lhář. Ve skutečnosti se to nestane. Pokud s ním někteří lidé odmítnou obchodovat, přestěhuje se a začne znovu jinde. Na světě je přece několik miliard lidí! Vždy se najde někdo, koho může podvést a využít.

Jak se takového lháře zbavit? Ani jeden lhář, na kterého jsem narazil, nikdy nepřiznal, že je lhář. Nedělá to dobře jejich vnitřnímu obrazu o sobě samotných a většina z nich nepřizná, že lhali, ani ve chvíli, kdy jsou při lži bezprostředně přistiženi. Vždy mají svoji vlastní verzi pravdy a vždy za všechno může někdo jiný. Nemusí se nám to líbit, ale podobný přístup je dovede k bohatství mnohem rychleji.

Včera jsem si povídal se dvěma obchodníky. Rozebírali jsme situaci na americkém trhu a oni mi jako zkušení byznysmeni dávali rady do života. „Američané to v byznyse přehánějí a počítají s tím, že z toho, co jim nabídneš, splníš maximálně 30 %. Pokud jim jako obchodník řekneš, že tvůj stroj za hodinu vyrobí 80 kusů, americký partner si poznamená, že vyrobí maximálně 30 % tohoto množství a do smlouvy napíše, že stroj koupí jen v případě, kdy vyrobí za hodinu minimálně 40 kusů. Zkušený obchodník bude spokojený, pokud splníš 50 % toho, co jsi slíbil – už počítá s tím, že při jednání se slibují hory doly a splní se maximálně polovina. Jak se říká mezi obchodníky: ‚Slibem neublížíš.‘

Stejný nákupčí si vyžádá podobnou informaci od technika, který přijde příslušný stroj instalovat. Podobné technické pozice většinou zastávají čestní lidé, kteří si na svoje služby dávají pozor. Pokud takový technik řekne, že stroj vyrobí za hodinu 80 kusů, tak si obchodník nepoznamená 40, ale skutečně 80 kusů.“

Odlišit lháře od pravdomluvných lidí se naučíš jen zkušeností. A pokud chceš podnikat, budeš muset tuto zkušenost a schopnost poznat lži skryté za hezkými slovy, odbornými termíny, právnickými frázemi, grafy, tabulkami a jinými přesvědčovacími pomůckami získat. Ani notářsky ověřený podpis smlouvy totiž nezaručí, že se slib promění i v jeho naplnění. Vždy dostáváš jen slib a v našich podmínkách to často bude slib, jehož splnění není možné vymáhat. Takový je ale život a jako podnikatel budeš muset toto riziko podstoupit. Podstupuj ho ale vědomě, ne naivně.

Slovo „lhář“ můžeme nahradit výrazy „dobrý obchodník“, „schopný manipulátor“, „šikovný chlapík“, „zkušený chlapík“, „chlapík, který to umí s lidmi“. Další tvrzení, které lhář v souvislosti se sebou samým rád používá, je „mám dobré sociální dovednosti a vysoké EQ“. V byznysu znamená takto pěkně formulované označení lháře vlastně kompliment. Nejsme tu ale kvůli tomu, abychom posuzovali lidi. Vraťme se k tématu, kvůli němuž jsi knihu otevřel – jak se stát úspěšným a bohatým.

Pokud se zajímáš o úspěch a vlastní osobní rozvoj, první, co musíš udělat, je porozumět sám sobě a založit svoji novou osobnost na tom, v čem jsi od přírody dobrý až výborný. Houževnatost, disciplína a tvrdá práce hodně pomůžou, ale proč si to neusnadnit tím, že objevíme nějaký svůj talent? Není efektivní usilovat o úplnou přeměnu. Je plýtváním času a energie soustředit se na to, v čem jsi slabý, a snažit se zlepšit právě v těchto oblastech. Rychlejší a efektivnější je poznat vlastní slabinu, počítat s ní, najít lidi, kteří jsou vynikající v tom, v čem jsi ty slabý, a využít jejich schopnosti tam, kde jsou zapotřebí. Buď si vědom svých slabých stránek, ale soustřeď čas a energii na využívání těch silných. Pokud jsi zdatný manipulátor nebo máš výborné sociální dovednosti, využij je (v rámci své vlastní subjektivní morálky a platných právních předpisů) v zájmu rychlejšího zbohatnutí. Pokud jsi dobrý analytik, využij tyto silné stránky a doplň je člověkem, který se umí postarat o prodej. Podívej se na to takhle: I alkoholici a narkomani mohou zbohatnout, pokud seberou odvahu a začnou být podnikaví. A právě oni tu odvahu často najdou, protože už nemají co ztratit. Pokud máš co ztratit, potřebuješ o to víc odvahy, abys začal.

„Chytré“ statistiky tvrdí, že 86 % milionářů jsou lidé, kteří se vypracovali sami. Do jaké rodiny se narodíš, to nijak neovlivníš. Ale je plně ve tvých rukou, kým se staneš v budoucnosti. Samozřejmě se můžeš pokusit o to, aby tě adoptovali bohatí bezdětní milionáři, kteří své mládí a produktivní věk věnovali shromažďování bohatství a ne plození potomstva, nebo si najdeš bohatého partnera – ale takto nezískáš zkušenost, jak vybudovat bohatství od nuly. Jak ho vytvořit od píky, vlastníma rukama a vlastní hlavou. Bez podobných zkušeností a pevných základů je potom snadné o nabyté bohatství přijít, pokus ti tvůj bohatý sponzor nevysvětlí, co a jak, a nedonutí tě prožít si i ty nepříjemné zážitky spojené s bohatstvím na vlastní kůži. Abys byl schopen si bohatství udržet, musíš ho nejdříve pochopit a zažít proces jeho vytváření. Mít někoho, kdo tě má rád a platí za tvoje výdaje, aniž by dostával adekvátní protihodnotu, mi připadá nedospělé.

Už slyším, jak někdo říká – ale tohle je výjimka, já jsem výjimka, u mě to bylo něco jiného. Ano, existují výjimky. Vždy se v životě objeví výjimky. Výjimka, výjimka, výjimka, kam bychom se dostali bez výjimek? Výjimky nám všem dokážou velmi zjednodušovat život.

Výjimkou je samo sebou žena na mateřské dovolené, která potřebuje mužovu pomoc a ochranu. Je to přirozený a normální přírodní zákon. Tisíce let tu muži byli a jsou od toho, aby se postarali o svoje ženy a děti tak, že pro ně zajistí jídlo a střechu nad hlavou. Úkolem ženy bylo a je porodit, postarat se o děti a připravit jídlo. Častým jevem v posledních letech jsou svobodné matky, ale jen velmi silné ženy dokážou vychovávat děti bez partnera. Tyto mimořádně silné ženy, které chtějí a jsou schopné vychovávat děti samy nebo s pomocí svých rodičů, představují výjimku. Mnoho žen ve svém podvědomí touží po tom, aby se mohly plně věnovat dětem a přenechat finanční zajištění rodiny svému muži. To je důvod, proč ženy tolik přitahují bohatí a zajištění muži. Vyzařuje z nich charisma alfa samce a ženy jsou tím fascinované. Některé až do té míry, že mohou přehlédnout jejich případné charakterové defekty.

Stát se bohatým je jednoduché, ale ne snadné. Můžeš například zbohatnout uplatňováním jednoduchého pravidla: nakupuj lacino a prodávej draho. Dělat to v obráceném pořadí je ještě lepší – nejdříve něco smluvně prodej a až pak to za utržené peníze kup. Problém začíná při aplikování tohoto pravidla. Není to vždy snadné a obvykle je dokonce těžké nějaké takové výhodné rozdíly při nákupu a prodeji objevit. Ale jak se říká v bibli, kdo hledá, najde. Pokud se zaměříš na firmy, které krachují a zbavují se svého majetku za babku, určitě na něco narazíš.

Narazíš i na problémy, a abys je překonal, budeš potřebovat motivaci. Nejčastější motivací je touha po moci, po krásných ženách nebo po věcech, které chceš vlastnit. Skvělou motivací může být i pomsta, potřeba někomu něco dokázat, případně strach ze ztráty finanční stability či života v luxusu, nebo strach, že tě opustí někdo blízký, pokud tě přestane považovat z úspěšného. Pomsta a strach mohou být dokonce silnější motivací než touha něco vytvořit. Hněv a strach aktivují naše tělo a mysl, dávají nám energii jednat. Nauč se tyto emoce usměrnit a budeš mít snazší život. Podle mé zkušenosti je lepší strach a hněv vědomě využít k vlastnímu prospěchu než tyto emoce potlačovat, stydět se za ně nebo s nimi bojovat. I tyto emoce jsou tvoje a máš je proto, aby tobě nebo někomu jinému pomohly. Hodně lidí začne podnikat kvůli tomu, že je něco naštve. Hněv je energie, která může sloužit k tomu, abys vykonal rozhodný čin.

Zeptej se sám sebe, proč chceš být bohatý. Pokud objevíš dostatečně velké „PROČ“ chceš zbohatnout, takové, které udrží tvoji motivaci na vysoké úrovni, neexistuje nic kromě smrti, co by tě dokázalo zastavit. A nějaké „JAK“ zbohatnout už snadno najdeš, pokud máš dostatečně velké „proč“. U pokorných lidí bez vlastních ambicí může být tato motivace často založená na odpovědnosti postarat se o svoji rodinu.

Proč chceš být bohatý? Protože chceš své rodině poskytnout to nejlepší finanční zázemí? I bohatí mohou mít (a mají) nesobecké motivy. Později budeme hovořit o různých motivátorech, které lze takto využít. Nejdříve si ale budeš muset najít svoje vlastní „proč“.

Další způsob, jak rychle zbohatnout, je ždímat peníze ze svých zákazníků, partnerů, zaměstnanců a obyvatelstva. Anebo jeden z nejrychlejších způsobů vůbec: někoho podplatit a získat předraženou státní zakázku.

Zkratky k bohatství: jak fungují úplatky

Proč bys měl někomu dávat úplatek? Není to přece správné a dělají to jen zlí lidé, ne?

Svět ale není černobílý a myslím, že až na několik výjimek těžko najdeš člověka, který by vědomě jednal v rozporu se svými morálními zásadami. Může postupovat v rozporu se zásadami většiny lidí, ale domnívám se, že v rozporu se svou vlastní morálkou jednat nebude. Možná tě to překvapí, ale úplatky dávají a berou i dobří lidé. Pokud řídíš nějakou firmu a získání či nezískání určité zakázky bude představovat rozdíl mezi tím, zda budeš či nebudeš muset propustit všechny zaměstnance, co by bylo správné, jak by ses měl zachovat?

Představ si, že jsi odpovědný za své zaměstnance a za růst vlastní firmy. Musíš se rozhodnout, zda utratíš posledních 10 000 EUR určených na propagaci výrobků za reklamu a budeš doufat, že tato reklama přitáhne dostatek zákazníků, kteří si koupí tolik zboží, aby mohla firma fungovat dál bez propouštění, nebo dáš těch deset tisíc člověku, který rozhoduje o nákupu tvých výrobků, a ty bys získal jistotu, že zakázku dostane tvoje firma a nebudeš muset vyhodit žádné zaměstnance. Těžké rozhodování, že?

Co když ta reklama nepřinese žádnou zakázku a nebudeš mít na výplaty? Přijdeš o firmu, o investici, lidé, které znáš a máš rád, přijdou o práci a nedostanou výplatu. Všechny chytré knihy by ti poradily, abys investoval do reklamy a modlil se. Ale svět takhle bohužel nefunguje. Lidé, které propustíš, se nebudou ptát, zda si vždy jednal čestně. Zeptají se, proč si nezajistil další zakázku. Budou vyhrožovat soudem za nevyplacenou mzdu. Z tohoto pohledu je někdy kvůli ochraně blízkých lidí třeba udělat i špinavou práci, na kterou sice nebudeš hrdý a asi nikdy se k ní veřejně nepřiznáš, ale někdo ji udělat musí, protože druhou možností by byly plačící rodiny bez práce. Z pohledu firmy představuje úplatek stejné náklady jako reklama, s tím rozdílem, že u úplatku je větší pravděpodobnost, že nejde o peníze vyhozené oknem, a s dalším rozdílem, že úplatek se nedá vykazovat v účetnictví a podnikatel ho musí zaplatit z vlastní kapsy. Co je podle tebe správné rozhodnutí?

Neříkám, že je správné dávat a přijímat úplatky. Tvrdím, že je to nástroj, který může velmi urychlit tvoji cestu za bohatstvím. Neptejte se mě, zda jsem při podnikání dal někomu úplatek, otázkou je, zda jsou úplatky skutečně něco nenormálního, když je většina z nás používá. Nikdy jste nedali malou pozornost lékaři? Dokonce i lidé, kteří nám vládnou a kteří by pro ostatní měli být vzorem, přijímají a dávají úplatky. Je přirozené, že většina obyvatelstva tyto celebrity napodobuje. Když to dělají oni, můžeme my také, ne? Ani úplatky v politice nejsou jednosměrné. Politici někdy slíbí dotace firmám kvůli tomu, aby nepropouštěli zaměstnance, protože by se zvýšila pro politiky důležitá míra nezaměstnanosti. Ještě jednodušší způsob, jak může politik snížit nezaměstnanost, je změnit způsob výpočtu její evidované míry. Ze dne na den se z výpočtu vyloučí některé skupiny lidí a čísla jsou hned příznivější. Statistika vykáže o 5 % nižší míru nezaměstnanosti, aniž by si jen jeden jediný člověk našel práci. To už ale není problém politika – jeho úkolem je navenek ukázat, že za jeho vlády se nezaměstnanost snížila. Občas se ptám sám sebe, proč, když sečtu evidovanou míru nezaměstnanosti a zaměstnanosti, nedostanu 100 %.

Z tohoto pohledu můžeš úplatek chápat jako marketingový náklad, který je potřebný pro fungování firmy. Můžeš ho také považovat za rozdávání dárků. Každý má přece rád dárky. Proto jsme si vymysleli narozeniny, abychom mohli dostávat dárky. Zkus nedat svým blízkým k narozeninám žádný dárek, uvidíš sám jejich reakci.

Příběh o úplatku – když to nevyjde

Ouha! Přistihli tě, když jsi předával úplatek starostovi. Sedíš na policejní stanici a bavíš se s vyšetřovatelem.

– „Pane vyšetřovateli, já jsem samozřejmě nedával žádný úplatek. Dával jsem mu peníze, protože jsme dlouholetí přátelé a má to jako dárek k narozeninám.“

– „Tak to musíte být opravdu dobří přátelé, když ten dárek je deset tisíc eur, že?“

– „Skutečně jsme velmi dobří přátelé. Jsme si velmi blízcí. Vlastně to nebyl jen dárek k narozeninám, ty měl přece před třemi měsíci, ale ještě jsem mu vracel peníze, které mi půjčil.“

– „Půjčil vám tolik peněz? Určitě jste o tom uzavřeli nějakou smlouvu.“

– „Jak jsem řekl, jsme velmi blízcí přátelé, a tak nepotřebujeme písemnou smlouvu.“

– „A vy tvrdíte, že neexistuje žádná spojitost mezi těmito penězi a faktem, že vaše firma získala obecní zakázku na dodání 500 nových počítačů? Prosím vás, vždyť je to tak průhledné…“

– „Správně. Je to jen náhoda. V každém případě vám mnohokrát děkuji, pane vyšetřovateli. Za tu dobu, co tu sedím, jsem ztratil spoustu času, vašim nadřízeným se to nebude líbit. Nelíbí se to ani mně, protože mám poukázku pro dva do této velmi drahé restaurace a ta teď propadne, protože kvůli vám tam už nemám čas jít. Budu ji muset vyhodit. Cítil bych se mnohem lépe, kdyby nepropadla, ale opravdu jste mě připravil o spoustu času. Nesnáším, když musím vyhodit něco, co jsem si koupil. Mohu vás poprosit, abyste tu poukázku někde vyhodil místo mě?“

– „Máte pravdu, zdrželi jsme vám příliš dlouho. Ta poukázka mě mrzí, vyhodím ji za vás. Myslím, že jste už odpověděl na všechny moje otázky a že už není důvod vás tu dále zdržovat. Na shledanou.“

A teď si představ, že tento policista přijde domů a bude své ženě vyprávět, co se stalo v práci. Co by mu asi tak řekla, kdyby tu poukázku vyhodil? Každý má rád dárky, proč by měli být policisté, politici nebo lékaři jiní?

Jako politik nezbohatneš ze svého platu, ale z podílu na zakázkách, které přidělíš těm správným lidem. Politici a vrcholoví manažeři rozhodují přímo či nepřímo o tocích peněz ve svých rozpočtech. Někteří z nich si ponechávají určité procento z hodnoty zakázek, které přidělí. Pro nás je důležitá informace, že to není jen vlastnictví, ale hlavně kontrola peněz a peněžních toků, na čem se dá zbohatnout. Je snadné utratit cizí peníze a vzít si z toho svůj „podíl“. Využívají pravomoci, které jim byly svěřeny, k vlastnímu obohacení. Obvyklá omluva takového činu zní: „Když to neudělám já, udělá to někdo jiný. Stát skoro o nic nepřijde a já si trochu přilepším k tomu svému podhodnocenému platu. Beru si dokonce menší procento, než jaké by si vzal někdo jiný, a tak státu (obci, firmě) ve finále ušetřím peníze.“

Jeden můj přítel, který pracoval ve státním podniku, dělal to samé. Nabídky, které při zadávání zakázek dostal, byly v podstatě stejné a bylo jedno, pro kterou se rozhodne. Všichni mu nabídli úplatek, protože si chtěli pojistit, že zakázku získají právě oni. Firma tím, že on přijal úplatek, o nic nepřišla a on si polepšil. Tento můj přítel je úplně normální člověk, žádný zloduch. Nemá se za co stydět, protože nezpůsobil svému zaměstnavateli sebemenší újmu. Byl ve správnou dobu na správném místě.

Slyšel jsem i o takzvaném úplatku typu „kickback“. Šlo o úplatek pro zadavatele reklamy do rádia. Inzerent zaplatí za reklamu například 300 000 EUR, ale očekává, že 150 000 EUR dostane ihned zpátky na ruku. I to je důvod, proč je v rádiu tak snadné domluvit slevu 50 %, když vidí, že nemáš v úmyslu požadovat nějaký kickback.

Finanční žraloci, právníci a politici vytvořili systém, který je vzájemně chrání i v případě, že budou přistiženi při podvádění, braní úplatků atd. Budeš takové lidi považovat za „šikovné a chytré“, protože dokáží využít systém, nebo za nemorální zloděje? Ještě důležitější je ale otázka: „Jak se z toho můžeš poučit ty?“

Nejsem soudce, abych podobné lidi soudil. Jsem tady od toho, abych ti předal znalosti, které využiješ na vlastní cestě za bohatstvím. Odpovědět si tedy musíš sám.

Kdysi jsem si myslel, že všichni lidé jsou si rovni. Náš svět ale takhle nefunguje. Každý člověk je unikátní, a proto si ani všichni rovni být nemůžeme. I když jsme si tedy před soudem oficiálně všichni rovni, někteří jsou si přece jen rovnější. A vůbec to nesouvisí s držením těla. Výborný právník zná dobře všechny zákony, ale ten nejlepší právník zná dobře soudce.

Za minulého režimu se říkalo: „Kdo nekrade, okrádá svoji rodinu.“ A zdá se, že se toho naši politici drží i dnes. Pokud se krade ze společného majetku, nikoho to zjevně netrápí, a protože ten majetek patří všem, tedy i zlodějovi, nepovažujeme to často ani za krádež, protože nikdo na první pohled o nic nepřišel. V tom množství se to prostě ztratí. Je to podobné jako se současným kopírováním hudby. Pokud si stáhneš z internetu MP3 pro vlastní potřebu, je to zločin? Ano, je. Ale pokud jsi neměl v úmyslu zakoupit interpretovo CD, tak o nic nepřišel. A pokud nikdo o nic nepřišel, vznikla vůbec nějaká škoda? Peníze na zakoupení CD tu nikdy nebyly, neměl tedy o co přijít. A když nic nechybí, jak mohl někdo něco ukrást?

Znamená to, že lidé porušují zákony, pokud své chování považují za morální. A morálka je subjektivní. Co je považováno za morální, záleží na komunitě, v níž žiješ, a na tobě. V Evropě jsou jiné morální zásady než v Číně. V Číně je asi normální a zákonné kopírovat technologické vzory jiných výrobců ze zahraničí, nemají s tím ani morální problém. Morální je to, na čem se dohodne většina lidí v určité oblasti, že je to morální.

Dnes existuje tolik zákonů a předpisů, že ani právníci je neznají všechny. To znamená, že člověk se rozhoduje na základě toho, co považuje za správné, ne na základě své znalosti či neznalosti zákona. I všichni ti politici, finančníci nebo zloději si myslí, že nedělají nic špatného. A pokud by si začali myslet, že něco špatného dělají, dovedou si najít vhodné vysvětlení, aby se zbavili toho nepěkného pocitu.

Pokud chceš rychle zbohatnout bez vlastního kapitálu, musíš začít řešit problémy jiných lidí. Čím větší problém umíš vyřešit, tím větší sumu za jeho vyřešení můžeš požadovat. Samozřejmě jen v případě, že osoba, jejíž problém řešíš, má dost peněz na zaplacení. Jak už jsem se zmínil, můžeš vyhrát v loterii nebo si vzít bohatého partnera. Ve skutečném životě nemusíš kvůli tomu, abys zbohatl, vytvořit vůbec nic, úplně stačí, když využiješ příležitost, která se objeví.

Poučení z této kapitoly: To, co potřebuješ, je získat a udržet si kontrolu nad tokem peněz. Čím větší je peněžní tok, který kontroluješ a který umíš nasměrovat podle svých preferencí, tím rychleji zbohatneš.

Podívejme se třeba na banky. Banky kontrolují cashflow, ponechávají si z peněz, které tečou dovnitř a ven, malý úrok. Co je tedy na bankách tak zvláštního? Mohou legálně půjčovat to, co jim nepatří, a mohou si z toho ponechat úrok. Úrok za slib, že ti tvoje peníze vydají, až je budeš potřebovat. A nejlepší na tom je, že pokud banky udělají opravdu velkou chybu a o peníze přijdou, tak se něco zaplatí politikům a ti pak odsouhlasí, že banka bude pěkně dotována ze státní pokladny.

Celé podnikání je vlastně o tom, že někomu slíbíš, že výrobek, který prodáváš, bude fungovat. V případě softwaru ti nikdo neslíbí ani tohle a prodají ti ho s tím, že žádná záruka na jeho fungování neexistuje. Zbohatnutí je tedy i o dávání a přijímání slibů a o jejich plnění a neplnění. Ve škole nás učili, že pokud nedodáme zboží v dohodnutém termínu, přijdeme o zákazníka. Nebo pokud nám dodavatel dodá špatné zboží, nebo ho nedodá včas, najdeme si jiného. Sněte dál, v realitě to tak snadné jako v teorii opravdu není.

Peníze nejsou důležité, důležité jsou láska a zdraví

V dnešní oligarchické demokracii – a taková funguje skoro ve všech ekonomicky vyspělých zemích – to jsou právě peníze, které představují rozdíl mezi tím, zda dostaneš, či nedostaneš tu nejlepší zdravotní péči a zachráníš si život, nebo zemřeš. Pokud jsi velmi bohatý, můžeš si za peníze koupit i politickou, soudní a policejní ochranu. Bohatství ti může zajistit prestiž, zvýšit přitažlivost u opačného pohlaví a dává ti i moc změnit svět k lepšímu. Nebo také k horšímu. Za většinou rozvodů najdeme hádky o peníze nebo fakt, že lidé, aby se uživili, věnují práci veškerý čas a energii a večer se doma zvládnou maximálně už jen pohádat. Nedostatek peněz tedy může být i důvodem pro ztrátu lásky.

Takže už od tebe nechci slyšet, že peníze nejsou důležité. Buď už prosím konečně dospělý. Peníze jsou nástroj, který používáme všichni. Je to stejný nástroj jako nůž, pistole nebo oheň. Oheň můžeš použít k tomu, aby ses zahřál a nezmrzl, ale můžeš také podpálit a zničit sousedův dům. Pomocí pistole můžeš zastavit zločince, který znásilňuje slabou ženu, můžeš se s ní ubránit před vzteklým psem, ale také můžeš pistolí někoho zavraždit. Nožem můžeš uříznout svým dětem chleba a namazat ho máslem, může ale také být vražedným nástrojem. I dynamit vymysleli k tomu, aby lidem pomáhal.

Peníze, zbraně a dynamit jsou jen nástroj, nejsou ani dobré, ani špatné. V rukách dobrých lidí mohou způsobit skvělé věci. Proto by se mělo dětem vtloukat do hlavy, že peníze jsou dobrý a důležitý nástroj, kterým mohou pomáhat, a ne hlouposti o tom, jak jim peníze zkazí charakter. Charakter ti může pokřivit strach z peněz a strach z jejich ztráty, ale samotné peníze to udělat nemohou. Je to jen tvůj strach, který se dá překonat. Když se přestaneš bát nože a budeš ho vnímat jako to, čím skutečně je – jako nástroj, budeš ho moci rozumně použít ve svůj prospěch a ve prospěch ostatních lidí.

Peníze by měly být nejlépe u dobrých lidí, kteří je nejvíc odmítají. Kteří by s nimi dokázali udělat tolik dobrých věcí, že je opravdu škoda, když je odmítnou. Potom se k nim snadno dostane někdo, koho už za tak dobrého považovat nemusíme.

Jak zbohatnout ještě rychleji

Svatba nebo bohatý partner

Podívejme se na další způsoby, jak rychle zbohatnout. Jedním z nich je svatba. I u nás se některé ženy vdávají a někteří muži žení kvůli majetku. V dějinách lidstva to byla běžná věc a o volbě manželky a manžela rozhodovali rodiče. Když porovnáme, jak dlouhou dobu to bylo pro lidi běžné a jak dlouho si vybíráme partnery sami, pak je racionální výběr partnera na základě jeho majetku úplně normální a morální záležitost. Bohaté rodiny uzavírají sňatky racionálně z toho důvodu, aby rozšířily a zabezpečily svůj majetek. Podívejte se na bohaté rody jako Rothschildové nebo Rockefellerové. Dělají to tak už dlouho a dělají to dobře.

V minulosti hledala žena partnera, který se o ni hmotně postará během těhotenství a po zbytek života. Láska byla až na druhém místě, i když každý touží po tom, aby ho někdo miloval a aby to byl někdo, koho by sám mohl milovat. To, že jsme milováni, cítíme tehdy, pokud se dotyčná osoba chová takovým způsobem, o němž si myslíme, že se právě takto má milující osoba chovat a projevovat. Je to férový obchod – manžel poskytne hmotné zajištění a bezpečí, žena se za to bude chovat takovým způsobem, aby se manžel cítil milovaný. To, jaké chování kdo považuje za lásku, je už subjektivní. Někdo považuje – podle přísloví „láska prochází žaludkem“ – za projev lásky, když žena muži uvaří, někomu jinému stačí sex podle jeho představ. Každý jsme nějaký.

V minulosti byli dobrými poskytovateli zabezpečení silní a zruční muži, proto ženy milovaly a obdivovaly právě takové muže. Dnes to už není o tom, jak silný a manuálně zručný muž je, ale o tom, jak se dokáže postarat o finanční zabezpečení rodiny. Ne kolik dokáže vydělat peněz, ale kolik jich hodlá utratit pro rodinu. V naší civilizaci se dá bezpečí, jídlo, přístřeší a pohodlný život koupit za peníze, a proto je dovednost získat peníze jedním ze základních kritérií při výběru manžela. Od doby, kdy ženy pracují a samy vydělávají, není tato dovednost vždy na prvním místě, ale stále je velmi významná.

Najít si bohatého partnera představuje další způsob, jak rychleji zbohatnout. Příkladem mohou být partnerky Hugha Hefnera. Možná s ním byly skutečně z lásky… Ale spíš z lásky k přepychu a penězům.

Úskalí výhodných nabídek

Řeknu ti příběh, který objasní, proč by ses měl zastavit a zamyslet, když ti někdo zámožný předloží „nabídku, která se objeví jednou za život“. Jedna moje kamarádka se mě zeptala, jak má reagovat na nabídku, kterou dostala od jistého staršího muže. Pracuje v pražském baru, kde toho muže obsluhovala, a on jí nabídl velmi dobře placenou práci v Londýně. Bylo to velmi lákavé a ona o tu práci opravdu stála. Taková šance se naskytne jednou za život, že.

Ale pak jí ten chlap řekl cenu za svou nabídku – musí s ním strávit noc. Byla šokovaná a odmítla. Pak mi napsala, že by ráda znala můj názor na to, zda by nabídku měla přijmout, nebo ne. Samozřejmě mi neřekla, že tu nabídku dostala ona, ale ptala se, co bych udělal na místě osoby, které by se něco takového stalo. Kolegové jí doporučovali, aby nabídku přijala, ale já jsem jí řekl, aby to nedělala.

Nevěděl jsem o tom muži nic, ale na základě svých zkušeností si myslím, že podobné návrhy dělají jen lidé, kteří pravidelně využívaní momentální nepříznivou situaci ostatních. A tito lidé nemají sebemenší problém s tím, aby dohodu porušili, a nehnou při tom brvou. Hlavně pokud se to týká naivních dívek. Proto jsem nasměroval její pozornost k možným rizikům, jako třeba že pokud začne využívat svoje tělo k finančnímu přilepšení, její reputace se výrazně zhorší a může skončit jako prostitutka. Možná by jí bylo jedno, co si o ní myslí cizí lidé, ale existují i další rizika. Je pravděpodobné, že ten chlap předložil stejnou nabídku dalším deseti dívkám a čtyři z nich ji přijaly.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak rychle zbohatnout.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.