Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Rožnovská

Strašidelná škola

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5809. publikaci

Lenka Rožnovská (www.lenkaroznovska.cz)
Ilustrace VHRSTI (www.vhrsti.cz)
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 80
Vydání 1., 2015

Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Illustration © VHRSTI

ISBN 978-80-247-9034-3 (ePub)
ISBN 978-80-247-9033-6 (pdf)
ISBN 978-80-247-5357-7 (print)

Předmluva

Máte pro strach uděláno? Nebojíte se strašidel, bubáků či jiných děsuplných příšer? Tak to je dobře.

Anebo se bojíte, klepe se vám brada, podlamují kolena, jen když pomyslíte na nějaké to strašidelné stvoření? A jéje, to nedělejte, k ničemu to dobré není.

A víte co? Já vám o těch strašidlech a bubácích něco prozradím. Když se narodí, nedokážou nahánět strach a hrůzu. Neumí to, musí se tomu naučit ve strašidelné škole.

Jak taková škola vlastně vypadá? Jaké se tam vyučují předměty? Jací učitelé učí své strašižáčky strašidelnému umu?

Inu, to už si přečtěte v této knížce.

Strachuplné místo

Víte, milé děti, kde se rodí strašidla a bubáci? Nevíte? Tak to vám musím prozradit.

Když vstoupíte do Černého lesa, který svému jménu dělá ostudu, neboť není černý, nýbrž fialový, u třinácté borovice, co má hranaté šišky a jehlice jako vousiska starého loupežníka, zahnete doprava, vezmete to kalupem kolem svítícího kapradí, přeplavete hlubokou tůň Hlububu porostlou žabincem, vyškrábete se na břeh a přeskočíte sto žahavek, dostanete se na planinu plnou pařezů a starých stromů s pokroucenými větvemi.

Tak. A jsme tady. Že se vám to místo nelíbí? Že máte strach, až se vám dělá husí kůže? Že pociťujete hrůzu, až se vám z toho vlasy na hlavě ježí? Pak je to v pořádku. Vítejte na planině, kde se rodí strašidla, strašidelky, bubáci a bubužínky či jiná odporná havěť, co přináší lidem bázeň, zoufání a volání o pomoc.

Když ta stvoření přijdou na svět, k ničemu nejsou dobrá. Strašit to neumí, kvílet, hudrovat, nadávat, pitvořit či škaredit se jakbysmet a o nějakém vypouštění příšerného puchu to nemá ani páru. Zkrátka, do tečky a do puntíku, tvorové jsou to neznalí, pohádkám ku prospěchu moc nejsou.

Oho. Jenomže žádná pohádka v sobě nechce mít bytost, co k ničemu není. Každý je pro něco. Někdo je pro radost, někdo pro starost, někdo pro zlost. Aby i strašidla, strašidelky, bubáci a bubužínky byly alespoň pro tu zlost, musí chodit do strašidelné školy, kde se řádnému strašení vyučí.

Studium je to náročné, vyžaduje kázeň a píli. Strašidelní učitelé nikomu nic nesleví. Žáček strašidláček, který školu vystuduje a složí závěrečnou zkoušku, dostane výuční list a může se odebrat do světa lidí, kde smí provozovat své řemeslo.

Strašidla nejraději straší v lesích, starých zříceninách a kamenných hradech. A bubákům je nejlépe v lidském obydlí. Na půdách, ve sklepech či pod postelí jim bývá blaze.

Jak se rodí strašidla

A zdalipak víte, holobradi, jak veškerá ta strašidelná cháska přichází na svět? Hoho, to neuhodnete! Strašidla a bubáci nemají žádné rodiče. Nerodí se z květů, nerostou na větvích jako šišky, kdepak. Jejich mámou i tátou zároveň je samotný pan ředitel strašidelné školy, nejvyšší strašidlák Huhaboj.

Honem, děti, podívejte se na támhleten velký pařez, jak se na něm vzdouvá mechová čepice. Nenechte se mýlit, není to jen tak obyčejný pařez, je to vstupní brána do strašidelné školy a právě teď se ji snaží někdo otevřít. Kdopak to asi bude? Bude to pan školník, který jde vysypat smetí? Či snad nějaký strašidelný učitel, který se potřebuje nalokat lesního povětří? Anebo žáček strašáček, který složil zkoušku a je vypuštěn do světa?

I ne. Ani jeden z nich to není. Máme ale štěstí. V pařezové bráně se objevil slovutný ředitel strašidelné školy, samotný nejvyšší strašidlák Huhaboj!

Ale jak se tak na něj koukám, je nějak pobledlý. Určitě má starosti. V ruce drží notes a pod nosem si huhlá: „Tři tisíce tři sta třicet dva strašidel a kolik strašidel mi chybí do tří tisíců tří set třiceti tří? A jedno strašidlo mi chybí! A kde já ho teď vezmu…“

Huhaboj sklapl notýsek a rozhlíží se, z čeho by strašidlo udělal. Tu kopne do kamínku, tu utrhne list lilku potměchuti, tu ulomí kousek klacíku, ale zamítavě kroutí hlavou. I ne, ani z jednoho nového žáčka bubáčka neudělá.

Nakonec uloupl kus klobouku z houby babky. Bim, bacil jím o zem, a bylo to. Sláva! Ať se bubáci a strašidla radují! Je jich o jednoho více.

Bubáček Bubuš

Nové stvoření je malé, a ať mi v tu ránu narostou kozí rohy, jestli se mýlím, vypadá jaksi ustrašeně. Mlčí, nejančí, nekvičí, neryčí, jak se na právě narozeného bubáčka sluší a patří.

A cože se Huhaboj mračí? Nové bubiště se mu nelíbí. Bubáček je jak smítko strouhanky, nosík má jako korálek a oči jako dvě čisté luční studánky.

„Ty jsi mi nějaký nepovedený bubák,“ zahartusil strachupán Huhaboj a skrz naskrz provrtával nováčka pohledem.

„Ano, prosím, jsem,“ nesměle pípl bubáček.

Strašidlácký pantáta se zašklebil. Zatahal se za ušiska, zdali dobře slyšel.

„Ano, prosím? Co je to za řeč! Až se mi z toho vyrazila svěděnice na kůži! Strašná strašidla neprosí ani neděkují!“

„To já nevěděl, odpusťte mi to, pane,“ píplo to malé nic a sklopilo oči.

Nejvyšší strašidlák se málem poroučel do mrákotic. Bubák a omlouvá se! To je nadělení. Že on to má v hlavě pomotané! Místo láteření a zloby je v něm slušnost a dobrota. Co s takovým nepovedeným bubákem?

Huhaboj se chmuří, od starostí má vrásku přes celé čelo. Vrátit bubáka do houbového klobouku nejde.

„Ale co. Šup s ním do školy. Však oni už ho páni strašidelní učitelé srovnají,“ mávl Huhaboj rukou, zatahal bubáka za vlasy, štípl do brady a pro štěstí mu přidal plácnutí do zad.

„Tak, kluku, jdi a nauč se pořádnému strašidelnému řemeslu. Panu učiteli vyřiď, že se jmenuješ Bubuš, a ať ti naloží…“

Malý bubáček se strachy přikrčil, myslel si, že mu má být naloženo nespočet herd a bouchanců. Zalekl se.

„A ať ti naloží dost učení, ať z tebe něco je a ať neděláš ostudu,“ rychle dořekl Huhaboj a strčil novorozeného bubáckého kluka Bubuše do dveří strašidelné školy.

Sám se pak šel projít po palouku, by si urovnal své pocuchané nervy.

Školník Krucajda

Na chodbách strašidelné školy bývá tma. Bubušovi chvíli trvalo, než se rozkoukal. A že se rozkoukával pomalu, chytil ho zezadu za košili školník Krucajda.

„A mám tě, a to se řekne, že se neučíš, a zůstaneš po škole a budeš leštit tabule!“

Bubák Bubuš dvakrát vzlykl. Poprvé od úleku, jak na něho Krucajda houknul. Podruhé od lítosti, že ho Krucajda nespravedlivě hubuje.

Krucajda se zarazil. Ještě se mu nestalo, aby měl v pazourech uvzlykané strašidlo. Žáci strašidelné školy jsou spíš divocí. A když je chytí za vlasiska, melou sebou a povyku vydají na tři pytle mouru. Ale tohle diblíště se jen krčí a vzdychá.

Školník Krucajda si sundal brýle. On totiž bez nich lépe viděl. Brýle nosil jen proto, aby měl mezi strašidly větší vážnost. Krucajda si Bubuše pozorně prohlížel. „Tebe neznám! A měl bych tě znát! Já znám všechny žáky!“

Bubuš si utřel nos a nesměle šeptl: „Já jsem se zrovna narodil.“

Školník Krucajda se pousmál. „Ach ták, nováček! No proto, už jsem se bál, že mi hlava neslouží. Tak to jo. To je jiná.“

Krucajda si zpátky nasadil na nos své nepotřebné brýle a ještě jednou si Bubuše přeměřil. „Hm. Ale jsi nějak pod míru? Dnes neměl Huhaboj svůj den. Tak pojď, zavedu tě do skladu učebnic, nabereš si, co je třeba.“

Malý Bubuš chtěl zdvořile odpovědět ano prosím, ale včas si vzpomněl, jak se na něho pro to slovo pan nejvyšší strašidlák rozzlobil. Avšak aby něco řekl, zamumlal pod nosem. Znělo to jako anosím.

Školník Krucajda měl dobrý zrak, ale se sluchem už to bylo horší. Bubušovo anosím si vyložil po svém. „Cože, ty že nic nenosíš? A to mám ty učebnice nosit já? Alou! A to víš, že ti jich nandám! A jednou tolik!“

Bubuš si povzdechl. To ten strašidelný život ale divně začíná.

Nehoda ve skladu strašidelných učebnic

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Strašidelná škola.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.