Věnování a poděkování

Tuto knížku věnuji všem maminkám, zvláště pak mojí milované babičce Heleně,
mamince Věrušce a sestřičce Věrys. A zároveň bych chtěla poděkovat všem maminkám,
se kterými se setkávám, že mi vždy přinášejí další a další podněty k mé práci! Děkuji!

S úctou a vděčností Jitka N.

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Jitka Nesnídalová

Maminko, důvěřuj si!

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400, www.grada.cz
jako svou 5810. publikaci

Odpovědná redaktorka Lucie Procházková
Sazba a zlom Radek Vokál
Formát ePub Radek Vokál
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 128

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Design © allphoto.cz

ISBN 978-80-247-9036-7 (ePub)
ISBN 978-80-247-9035-0 (pdf)
ISBN 978-80-247-5407-9 (print)

1.Maminko, důvěřuj si!

Úvod

Rozhodla jsem se napsat tuto knížku z jednoho velmi prostého důvodu: maminky o sobě hodně a zbytečně pochybují! S mnohými maminkami pracuji ve své praxi a jsem „panička“ velmi rozverného pejska, proto vím, jak výchova může být těžká. A také si dnes troufnu tvrdit, že lze výchovu pojmout z pozitivního hlediska, které je v mnoha směrech nápomocné. Dnes rozumím tomu, že jsem si mnoho zbytečné energie mohla ušetřit tím, kdybych byla hned od začátku sebevědomá panička! Ale to jsem tenkrát opravdu nebyla! Náš pejsek nás válcoval svou rychlostí, chytrostí a vymáháním si „svého“. Asi to samé občas znáte od svých dítek, viďte? Čím více byla výchova mého psíka oříškem, tím více jsem si uvědomovala staré české přísloví „jak se do lesa volá, tak se z lesa ozývá“, nebo jinak řečeno „co vyzařujete, to se k vám vrací“. Byla jsem nejistá, různí cvičitelé říkali různé věci a někdy i protichůdné „triky“ a energii jsem vydávala na to, že jsem si na psíka pořád jen stěžovala a jemu opakovala, jak zlobí a jak mě neposlouchá! Panečku, pěkně jsem přilévala svoji energii do nechtěného.

Pozitivní přístup je klíčovým faktorem pro spokojený život ve všech oblastech života, ať už ve vztazích, financích, zdraví nebo výchově. Všimla jsem si však, že slovo „pozitivní“ spíše tak trošku lidi děsí, než aby je inspirovalo. Rozumím tomu, že když je člověku do breku, že slova „vždyť je život skvělý“ rozhodně nejsou ta nejvhodnější.

Možná by bylo vhodné slovo „pozitivní“ prostě vyškrtnout, aby nás přestaly děsit a vlastně i dost štvát podobné věty, když se cítíme pod psa. A naopak si spíše říci, že nejde o ten nejlepší pocit, ale jde o to, myslet tak, aby nám to dalo lepší pocit. Zkrátka najít jakoukoliv myšlenku, která nám poskytne úlevu. Jakoukoliv myšlenku, která nám dá lepší pocit. Důležité je totiž, zda těm slovům věříme nebo ne.

Věta „Život je prostě báječný!“ v momentě, kdy se nám věci vůbec nedaří, je pro nás samozřejmě naprosto neuvěřitelná. Ale už je pro nás uvěřitelná věta typu: „I když se mi nedaří právě teď nejlépe, věřím, že je to přechodné období.“ Nebo když na sobě nedokážeme nic ocenit, tak určitě neposlouží vysoce pozitivní věta typu „jsem skvělá“, ale dobrý pocit nám přinese větička „chci se mít ráda“. Vše je o postupných krůčcích, vše je o našem zaměřování pozornosti na cokoliv, co nám dává lepší pocit a čemu věříme. Čemu nevěříme, to nám je k ničemu. Co myslíte? Přeji si, aby vám tato knížka co nejlépe posloužila na cestě za vaším dobrým pocitem. Jste báječná maminka a je na čase si to uvědomit, co říkáte, báječná maminko?

Psychické rozpoložení těhotné ženy

Než se začneme věnovat tématu „sebevědomá maminka“, ráda bych zde zdůraznila, jak velký kus cesty jste již jako maminka ušla! Období těhotenství je dnes pro mnoho žen psychicky velmi náročné převážně z důvodů obav o vyvíjející se miminko v lůně nastávající maminky. Pojďme se podrobněji podívat na to, co všechno jste během tohoto období těhotenství zvládla a překonala!

Již od doby puberty vás provází váš menstruační cyklus, který je neodmyslitelně silně spjat s ženskou psychikou. Cyklus má na ženu veliký vliv, určuje její periodické prožívání. Žena se během cyklu proměňuje jednak uvnitř těla, jednak psychicky. V období menstruace se cítí unavená a její tendence je spíše se uzavírat, zatímco v průběhu plodných dnů je naopak velmi otevřená okolnímu světu a dychtivá jej poznávat, prozkoumávat a užívat si jej. Je dobré si uvědomit, že ženská cykličnost je veliký dar, protože umožňuje zrod dítěte.

Jakmile žena počne, očekává se, že je šťastná, vděčná, spokojená, sebejistá. Jistě ženu takové pocity provázejí z velké většiny, nicméně má právo na období různých hlubokých nepříjemných otázek či obav. Již v období těhotenství se může tedy dostavit krize s rolí matky – žena si může nést různá psychická zranění, která prožila jako holčička v dětství. Může mít komplikovaný vztah se svojí matkou. Může mít obavy a strach, zda roli matky zvládne. Další obavy se mohou týkat financí. Toto je v naší společnosti velmi opomíjené téma, a přesto pro maminky tak důležité. Věnuji mu proto speciální část této knihy. Dalším velkým strašákem může být strach z porodu. Společnost porod prezentuje jako něco velmi traumatického, děsivého, obáváníhodného. Z psychologického hlediska je velmi důležité uznat jedinečnost prožitků dané ženy. Každá žena prožívá těhotenství, porod a roli maminky samozřejmě podle svého a má právo na své pocity. Každý, kdo je v kontaktu s těhotnou ženou či maminkou, by měl respektovat její pocity a být jí oporou.

Jak tedy pečovat o ženskou duši? Základním odrazovým můstkem je, jak bylo výše řečeno, respektovat citlivost, proměnlivost a hlubokou intuici, která je pro ženy naprosto přirozená. Ženy jsou velmi citlivé bytosti a mají schopnost do sebe okolní věci velmi silně absorbovat. Také z fyziologického hlediska je žena ta, která přijímá spermie dovnitř svého těla. Proto by měla být velmi vybíravá, jakými informacemi a lidmi se obklopuje. Stejně tak lidé nacházející se v její blízkosti by se k ní měli chovat velmi citlivě. Zvláště v těhotenství dochází ke zvýšené emocionalitě – citové reaktivitě. To znamená, že nálady kolísají od euforie až po depresivní nálady, frustrace, beznaděj, podrážděnost a klesání sebedůvěry.

Ženě se velmi uleví, když ví, že na tyto změny, pocity není úplně sama, že má podporu svého nejbližšího okolí. Budoucí maminky nebo stávající maminky, nepotlačujte své pocity! Máte na ně právo a svěřte se se svými pocity partnerovi, rodině nebo přátelům a dávejte podporu hlavně sama sobě. Posilujte si svoji sebeúctu a mým přáním je, aby i tato knížka byla vaším průvodcem právě na této cestě posílení sebedůvěry a sebeúcty.

Když duše maminky chřadne

Duše maminky chřadne především tehdy, když se maminka nemá ráda, když se nepřijímá taková, jaká je. Když nemá v úctě své vlastní tělo a má pocit, že není dost dobrá. Když neustále touží po ocenění od druhých a klade na sebe vysoké nároky. Když sama na sebe vyvíjí tlak na výkon. Když nevnímá své vlastní potřeby a nenaplňuje je. A také když si nenechá pomoci od okolí, tedy když neumí přijímat nabízenou podporu, kterou si jistě zaslouží!

Když duše maminky kvete

Duše maminky kvete, když maminka přijímá své tělo takové, jaké je, a má k němu úctu. V období těhotenství může být přijetí svého těla někdy výzvou, ale vždycky se cítí lépe maminka, která své tělo obdivuje, než ta, která své tělo odmítá. A stejně jako je důležité respektovat své tělo, tak je důležité respektovat samu sebe, svoji osobnost, svoji jedinečnost a vnitřní krásu. A jak již bylo zmíněno – dovolit si být opečovaná i druhými. Jakmile maminka naplňuje svoje potřeby, je šťastná, a jak se říká „šťastná maminka = šťastné dítko“.

Síla rozhodnutí

Pokud se jako sebevědomá maminka právě teď necítíte, není důvod házet flintu do žita! Ba naopak teď je ten pravý čas pro to, abyste věděla, kdo skutečně jste! Výchozím bodem pro změnu je rozhodnout se! Rozhodnout se, že už toho zbytečného výdeje energie bylo dost! Už bylo dost nářků a hromování a teď je na čase vzít zodpovědnost do svých rukou! Nebojte se, není to nic těžkého, ba naopak je to zábava, protože děti přeci milují zábavu, tak hurá do společných her!

Humor jako velký pomocník

Co takhle přestat všechno brát tak vážně? Ach ano, přestat sebe sama brát tak vážně není špatný nápad, viďte, maminko?! A přestat hlavně brát tak vážně to, co vám říkají nebo vyčítají druzí, to by bylo teprve bezvadné, viďte? Pamatuji si, jak mě nesmírně stresovalo, když jsme šli s naším psíkem na procházku a pustili jsme ho z vodítka, že se někdo zlobil, že je puštěný, a tak jsme si ho dali na vodítko a pak jsme zase potkali někoho, kdo se uštěpačně podivoval, proč ho máme na vodítku. Rozumíte mi, kam tím mířím? Nedejte na to, co vám říkají druzí, a řiďte se hlavně svým pocitem, svojí intuicí. Vy sama nejlépe víte, co je dobré pro vás a pro vaše dítko, protože ho znáte nejvíce na světě! Vy s ním trávíte nejvíce času a nejvíce mu rozumíte a jste na něj nejvíce napojená! A hlavně vy jste ta nejbáječnější maminka pod sluncem!

Občas není příjemné slyšet, že za svůj život si nese každý zodpovědnost sám. Lidé si mohou nacházet různé úhybné manévry, jak se své vlastní zodpovědnosti zbavit – stylizují se například do role oběti a vinu za své neúspěchy i nálady kladou, na koho či na co se dá. Ale v takovém přístupu k životu pšenka svobody, radosti a spokojenosti nikomu nepokvete. Naopak pouze plevel nespokojenosti rozšiřuje své kořeny hlouběji do lidského srdce i mysli.

Kdo chce žít šťastný život, ví, že bez přijetí zodpovědnosti za něj to prostě nepůjde. Nechat za sebou všechny výmluvy světa může být na jednu stranu poněkud znepokojující, na druhé straně je to velice osvobozující. Přestat se vymlouvat na druhé „když on…, když ona…, když oni…“ a začít si důvěřovat, soustředit se na své schopnosti, na své možnosti a sny, to je pravá cesta k životní spokojenosti.

Ach, ta hluboká přesvědčení!

Je velice důležité uvědomit si, co má člověk v sobě za přesvědčení ohledně toho, jaká je maminka, ohledně výchovy a dětí vůbec! Když maminka namísto důslednosti a laskavé pevnosti „ujede“ do výčitek na svého manžela, jak on to vychovává děti, a sama přitom neví, kudy kam, není třeba věšet hlavu! Každým dnem se učíme. Pokud se necítíte momentálně v roli maminky dobře, zkuste si napsat na papír všechno, co vás napadne, když se řekne „maminka“. Maminka znamená laskavá, nebo trestající žena? Maminka znamená vitální, nebo vyčerpaná žena? Maminka by za každých okolností měla být vždy perfektní, nebo si může dovolit být prostě sama sebou a proměnlivá v rámci svého cyklu? Maminka musí vždy za všech okolností vše perfektně zvládat, nebo naopak si může dovolit nemít vše uklizené bez jediného drobečku? Maminka by vždy měla být chápavá, nebo má právo na to pochopení občas nemít? Jaká maminka chcete být vy? Proč taková chcete být? A co myslíte, že vám v tom brání?

Opravdu si vezměte tužku a papír a napište si vše, co vás k těmto otázkám napadá! Už jen to, že si v klidu sednete a začnete o věcech přemýšlet, je ta nejlepší investice do svého dobrého pocitu. Je to akce a kdykoliv děláte nějakou akci, dáváte tím sobě, druhým a světu najevo, že jste připravená na změnu. Skutečně připravená na změnu!

Zbavte se rodičovských vzorců, které limitují váš život!

Rodiče to s námi jistě mysleli dobře. O tom není žádných pochyb. Na druhé straně právě rodiče pro nás představují nejsilnější vliv v našem životě. Jejich způsob života pak podvědomě přejímáme jako normu, jako život, který se má žít. Žijete skutečně život, jaký chcete, nebo spíše jdete právě ve stopách rodičů, ačkoliv si silně uvědomujete, že to není cesta k vašemu spokojenému životu? Vyprášit všechny tyto rodičovské nefunkční vzorce chování a vnitřního přesvědčení z vašeho srdce je jako praní špinavého prádla, ale čím dříve se do toho dáte, tím dříve se začne ta hromada zmenšovat. Čím déle v sobě necháte tyto rodičovské názory bobtnat, tím větší hromada špinavého prádla se bude kupit.

Nejdůležitější je začít vděčností. Být vděčná za to, že to rodiče s vámi mysleli dobře, že vám předali to, co sami považovali za důležité. Poděkovat, že díky nim si více uvědomujete to, co nechcete, a to, co chcete. Poté už nezbývá nic jiného než zjistit, jaké jejich vzorce se do vás za život zakořenily. Nejdříve je všechny poznat a zároveň je prostě přijmout, že jsou uvnitř vás. Už v tento moment se začínáte od nefunkčních přesvědčení osvobozovat. A pak již jen vytrvat a leštit v sobě myšlenky a pocity toho, co chcete zažívat. Opět vám poradím vzít si tužku a papír a napsat všechno, co vás napadá v souvislosti s přesvědčeními rodičů. Jaké názory rodičů jste převzala a vlastně vám vůbec neslouží pro váš spokojený život? Například „z tebe nikdy nic nebude“, „peníze mají jen podvodníci“ apod. A všechna tato přesvědčení nechte plavat. Přeji mnoho úlevných momentů na vaší dobrodružné výpravě za vnitřní svobodou. Nic nenahradí tento pocit svobody žít svůj vlastní život, a ne život ve stínu přesvědčení svých rodičů.

Nová přesvědčení – sem s nimi!

Nechte v sobě „zahnízdit“ více a více přesvědčení, že výchova dítka je zábava! Protože děti jsou prostě zábavné! Více tančete, smějte se a zpívejte a vaše dítko o to více bude naslouchat vám, protože ucítí, že takový radostný život je s ním v souladu. Děti jsou krásné radary naší energie! A samozřejmě, že se brání stojatým vodám, protože ony chtějí poznávat, růst a užívat si! To je přirozený způsob života, po kterém jste toužila i vy, když jste byla malá holčička. Bohužel dospělí nebo prostě společnost naši dětskou duši spoutávala a mnozí uvízli zajatí v kazajce strachů, obav a únavy, ale není nic lehčího než tu kazajku prostě ze sebe sundat! Jak? Právě smíchem, radovánkami, vděčností, zaměřením se na to krásné po boku vašich dětí.

Zodpovědnost za druhé?

Také máte někdy pocit, že jste v životě pořád jen za někoho zodpovědná? Není vám z té zodpovědnosti nějak vlastně těžko, úzko, nelehko a někdy třeba až nedýchatelno? Ono totiž být neustále za někoho zodpovědná je docela náročné, co říkáte? Mnoho žen, se kterými se setkávám ve svém poradenství a mají problémové partnerství, se právě cítí zodpovědné za své partnery. Jak se zrovna partner tváří, když jsou na návštěvě přátelé, co kde partner říká, jak se chová. Velmi často nevědomky nesou jeho „káru“ na svých bedrech. A to ještě nesou zodpovědnost za to, jak se obléká, aby nenastydl, a tak na něj vždy ještě ve dveřích musí dohlédnout. Co vzít partnerství spíše jako radost než dřinu a starost o to, co ten druhý? Co se na toho druhého dívat očima radosti? Co nechat plavat přísnou, profesorskou a zároveň velmi vyčerpávající zodpovědnost za druhé? To vše je pouze jeden střípek zodpovědnosti, prostřednictvím které si ženy na sebe dobrovolně pletou bič.

Co teprve taková zodpovědnost za děti!? U menších dětí je zodpovědnost za ně samozřejmě daná. Ale vpustit do vztahu s děťátkem přeci jen více radosti než jen úzkostnou zodpovědnost stojí za to, ne? Je to podobné jako v přírodě – každé semínko či výhonek chce růst, každé poupátko se chce rozvíjet a prosperovat a má pro to svůj čas. Stejně tak děti mají v sobě přirozenou touhu po růstu, rozvíjejí se ve svém tempu a s ochranou „životního proudu“.

Ale pak jsou tu již dospělé děti, kterým rodiče, i když je jejich dětem třeba třicet let, neustále mají potřebu mluvit do života a vyžadovat poslušnost. A na druhé straně tyto „dospělé děti“ mohou brát zodpovědnost za své rodiče. Dělají si o ně starosti, už je vidí jako nemohoucí za pár let. Takto se přeci vůbec žít nemusí! Je to jen volba, rozhodnutí, zda dáme více důvěry druhým a životu vůbec. Zda se rozhodneme nebrat život tak strašně vážně, zda vezmeme naše zodpovědnosti spíše jako naše radosti. S radostí se dá pečovat o děti a s radostí se dá přenechat zodpovědnost za životy druhých těm druhým. Když ne vždycky, tak alespoň někdy. S radostí se jistě žije lépe než s urputnou zodpovědností, která nezná úsměv, vysušuje kosti a kormoutí srdce. Naopak s radostí, úlevou a důvěrou srdce pulzuje a životní energie se rozlévá do každé buňky těla a šíří se dále do okolí.

Hodná holka, potvora, nebo sebevědomá žena?

Hodná holka – tak, jak ji známe, je zaměřená vždy hlavně na druhé. Druzí jsou číslo jedna, stará se o ně a o své potřeby vůbec nepečuje. A pokud pečuje, pak je vždy někde na posledním místě. Chce, aby ji měli všichni rádi, a tak dělá maximum, aby se zavděčila, a vůbec si nejde za svými pocity, za svým štěstím. Pak čeká vděčnost od druhých, ale ta většinou nepřichází, a to zcela logicky. Pokud si neváží sama sebe, neváží si jí ani druzí. Její pocit vždy závisí jen na tom, zda ji druzí oceňují, obdivují, přijímají či mají rádi. Je to takový bludný kruh, protože čím více touží po obdivu druhých, tím více vysílá do světa, že jej nemá, a tudíž k ní opět přichází jen nedostatek lásky.

Oproti tomu potvora vůbec neuznává druhé. Nechápe, že všichni jsme si rovni, a dělá různé podpásovky, chová se povýšeně. Hádám, že té také není moc dobře. Být v pocitech pohrdání ostatními znamená být v nedobrých pocitech. Když druhé neustále kritizuje, opět v sobě ladí negativní pocity. Tato potvora jedná ze strachu, aby se na ni vždycky dostalo apod.

A teď je tu třetí varianta, jejímž posláním je právě tato knížka – být sebevědomá žena! Ta si je vědoma sama sebe. Vždy si přirozeně naplňuje svoje potřeby a teprve pak může rozdávat kolem, pokud má sílu a má co rozdávat. Ví, že všichni jsme si rovni, takže se k druhým chová s respektem. A hlavně se chová s respektem sama k sobě. Nejde o to, být hodná, ale být sebevědomá. Nejde o to být potvora, ale láskyplná sebevědomá žena, která zná svoji cenu a zároveň uznává cenu druhých. Uznává tu velikou paletu rozdílnosti, jež je pro tento svět přirozená, a nechává každého být tím, kým je. Stejně jako přijímá samu sebe právě takovou, jaká je!

Jaké je vaše sebevědomí?

Neboli vědomí sebe sama? Vědomí své vlastní jedinečné hodnoty? Věřte ve své schopnosti být báječnou maminkou, protože ty má každá žena v sobě. Jen jde o to, začít poslouchat hlubokou intuici o ženství a mateřství a nenechat se strašit větami typu „to za našich časů…“, které vám předkládá maminka nebo tchyně. Ano, za jejich časů to bylo tak a tak a za vašich časů jste maminkou vy, a je to tedy nyní podle vaší vlastní intuice a máte naprosté právo dělat si věci po svém! Jakmile v sobě ukotvíte tento pocit sebevědomí, že máte právo na to, co je s vámi v souladu, pak postupně vymizí i nepříjemné rady, které jsou jakoby myšlené dobře, ale moc dobrého nenadělají, že?

Stanovte si pravidlo, že jste si jistá sama sebou a pokud si v něčem jistá nejste, pak teprve se zeptáte, koho byste ráda. Ale nedávejte nikomu naodiv svou nesebejistotu, protože pak vám budou přicházet nevyžádané rady ze všech stran a vy z toho budete unavená, podrážděná, smutná a nebudete se cítit skutečně dobře.

Sebevědomí pro mne znamená především vnímání sebe sama! Když vím, kdo jsem, vím, z čeho pocházím. Pak vím, že jsme si všichni rovni. Velmi často se sebevědomí zaměňuje za pojem arogance. Já tu však mluvím o sebevědomí vyvěrajícím z lásky, arogance je pravým opakem lásky – arogance je strach. Ten, komu chybí skutečné sebevědomí (tedy to láskyplné), nějak intuitivně cítí, že by si ho rád zvýšil. Přesto to občas nejde úplně jako po másle. Sebevědomí se ne a ne narovnat, ne a ne zvýšit, a ačkoliv si člověk do své hlavy pocit sebevědomí natlačí, zase rychle vyskočí. Aby člověk, který několik let neměl dostatečné sebevědomí, získal pocit sebehodnoty, nestačí jen lusknout prsty s přáním. Často totiž plnému sebevědomí brání mnoho potlačených, nevědomých přesvědčení, která do sebe člověk nasával od dětství.

Nejdříve je potřeba se podívat, co vlastně všechno v člověku je – jaké křivdy, bolesti, vzpomínky či přesvědčení o tom, jak nedostatečný je, a to v různých oblastech. Člověk v dětství většinou nejvíce poslouchal rodičovské příkazy – tohle nesmíš, tohle nemůžeš, tohle udělej, tohle nedělej – a nějak si zafixoval, že vlastně nikdy není zcela bezpodmínečně přijímán a hoden lásky, že je nějakým způsobem nedostatečný či neschopný. Vždy musí pro lásku něco udělat a postupem času zjišťuje, že i kdyby se na hlavu postavil, tak nemá možnost uspokojit všechny kolem sebe. Ale člověk to prostě dál nevzdává – neustále bere ohledy, protože tak ho to všichni od dětství učili. Všímá si hlavně pocitů druhých, snaží se druhým pomoci, uklidnit, rozesmát, a to často na úkor svých potřeb, a navíc k tomu všemu se mu vděčnosti druhých za jeho počínání nedostává. A pak také dělá věci z povinnosti vůči druhým nebo prostě proto, že se to tak prý dělá. Najednou je člověk vyčerpaný, nenachází ve svém životě smysl, a hlavně nemůže ze sebe vydolovat ten tolik kýžený pocit své vlastní hodnoty.

V takovém případě by to chtělo se na chvíli zastavit, zamyslet se nad tím, co se vlastně děje a proč a po čem člověk doopravdy touží. Začít být upřímná sama k sobě. Vím, že někdy je takové ponořování se do hlubin své duše bolestivé. Už jen váš názor na to, co si myslíte, že si v životě zasloužíte, odhalí mnohé. Co chcete změnit a proč? Kde se vzaly tyto nefunkční vzorce? Kdo a kdy vám je předkládal? Investovat do zvýšení svého sebevědomí se vždy vyplatí! Je to ta nejlepší investice s největší mírou návratnosti ve všech oblastech života. Vy za to prostě stojíte! Jste báječná a jedinečná a máte právo na své touhy, a především právo tyto touhy skutečně žít!

Automatické záležitosti nejsou chvályhodné? Proč ne?

Velmi často se setkávám ve své praxi s názorem, že se člověk vlastně nemá zač pochválit. A také ani nemá moc důvodů k tomu, proč by chválil druhé. „To, že si po sobě manžel uklidí, je přeci jasné. Že děti jsou poslušné, to tak prostě má být a není potřeba si toho nějak obzvláště všímat. Je velmi důležité poukazovat na to, co já nebo ten druhý nedělá podle mých představ!“ Nevím, jak to zní vám, ale z mého pohledu takový život moc radostný není. Tam, kde není ocenění, není radost. Tam, kde je kritika, se pouze objevuje více a více věcí ke kritice, a tedy k nedobrému pocitu. A přitom když mi některé ženy vyprávějí, co všechno během dne zastanou, a stále jim připadá, že to není dostatečné, je zřejmé, že nadměrné nároky na sebe sama jsou tím, co je odřezává od jejich dobrého pocitu. Je tolik věcí, které děláte úžasně! Je tolik věcí, které dělají vaši partneři, děti a rodiče báječně! Je toho tolik, co je na vás k ocenění! Tolik, tolik, tolik!

Zkuste si vzít tužku a papír a napsat si seznam toho, co na sobě můžete ocenit. Možná to ze začátku bude drhnout a spíše se vám bude vybavovat, co na sobě zkritizovat, ale časem uvidíte, že se seznam bude rozšiřovat. Pište si tento seznam každý den! Když projdete kolem zrcadla, řekněte si něco vlídného nebo se na sebe alespoň vlídně pousmějte. A hlavně i věci, které jsou pro vás zcela automatické, jsou obdivuhodné! Také na manželovi jsou věci, které považujete za automatické, prostě báječné! Kolik žen by ocenilo to, co je pro vás již téměř neviditelné! Začněte to opět vidět! Vraťte se do doby, kdy jste byla zamilovaná, a dávejte najevo své uznání sobě i svému partnerovi, dětem, rodičům. Je toho tolik k ocenění, každý den, každý okamžik. Jen si toho všímat! Tam se nachází životní energie, zdraví, spokojený život a prosperita. Tam se nachází svoboda a růst – ve vašem ocenění toho, co se vám líbí na sobě, na druhých a na světě!

Hodil by se také nějaký šikovný úkol pro každý den pro posílení vašeho sebevědomí alias báječné maminky, co říkáte? Oceňujte sebe sama jako maminku! Každé ráno si napište seznam toho, co všechno na sobě jako na mamince dokážete ocenit. Pište seznam co nejdelší a opět je to akce, kterou dáváte na srozuměnou, že jste připravená mateřství si užívat! A je toho na vás tolik k ocenění! Jste skvělá time manažerka! Jste skvělá kuchařka a o nepřetržitém úklidu ani nemluvím! Jste láskyplná, chcete pro své dítko to nejlepší! Zasloužíte si ten největší metál na světě! Dejte si ho konečně na krk a buďte hrdá na to, jaká jste báječná Žena a Maminka! Tak jako semínko potřebuje vláhu a čas na to, aby z něj vyrostla rostlina, stejně tak vy svému rozhodnutí, že se chcete cítit jako maminka dobře, poskytněte vláhu každý den!

Kdysi jsem pracovala v jednom ústavu pro děti a viděla jsem na vlastní oči, jaké to je, když se maminky nestarají o své děti. Není tedy zcela automatické, když žena pečuje o své děti, a ocenění se za tuto bohulibou činnost je jedním z klíčů spokojené maminky, která důvěřuje sama sobě a má ráda sama sebe i svůj život.

Kdo jsi ty? Drahocenný skvost zvaný Život!

Je až překvapivé, kolik maminek se mi přiznalo, že mít dítko pro ně představovalo určitý útěk před neuspokojující prací. A pak nějak v mateřství tápaly a bály se budoucnosti, že nebudou vědět, jak se vlastně seberealizovat. Tak a teď se rozhodněte, teď a tady se zavažte, že přestanete odevzdávat svůj život strachům o budoucnost! Místo toho se radujte z každého dne a navracejte se do své sebelásky, protože tam jsou všechny odpovědi! I odpověď na to, co dělat po mateřské dovolené! Nebojte se o svoji budoucnost a představujte si ji jako svoji šťastnou hvězdu, která je tu pro vás. Odevzdejte se této hvězdě! Protože myšlenky a pocity určují váš život. Pěstujte tedy v sobě myšlenky o své vlastní hodnotě a práce si vás najde sama! Hýčkejte myšlenky o své vlastní jedinečné ceně a seberealizace si vás najde sama! Zkuste to, za experiment to stojí, co říkáte, báječná maminko? A také není k zahození věřit ve šťastnou hvězdu svého dítka. Svítí na něj a ochraňuje jej každým okamžikem.

Není nikdo a nic, co by mohlo váš dobrý pocit ze sebe sama překazit, pokud vy k tomu nedáte příležitost. Nesrovnávejte se! Neporovnávejte se, protože každý z nás je jedinečný! Vy jste jedinečná! Jste vzácná a krásná jako orchidej! Ještě alespoň jednou to musím zopakovat: Jste vzácná a krásná jako orchidej! Pečujte tak o sebe a přistupujte k sobě samé s úctou, jako když se se zalíbením díváte na nádhernou orchidej! Tak se dívejte i sama na sebe! Protože to jste vy – nádherná, cenná a jedinečná orchidej! Všímejte si toho, co je na vás jedinečného, krásného a prostě „vašeho unikátního“, a buďte na to hrdá! Buďte na sebe hrdá! Jak už bylo řečeno, tolik toho zvládáte! Jste finanční ředitelka domácnosti, vychovatelka, kráska, utěšovatelka, vášnivá tanečnice, skvělá kamarádka, prima manželka, dcera nebo maminka. To všechno jste vy! Oceňte se za to, kdo skutečně jste, a nechte být kritiku vaší osoby, která vám k ničemu dobrému neslouží. Kritika jen spíná neustále dokola přesvědčení, že si nezasloužíte to či ono! Ale pravdou je, že si ani nic zasluhovat nemusíte, protože jste milováníhodná už jen proto, že existujete! To je pravda vašeho bytí – že jste krásná a jedinečná jako květina! Dívejte se na sebe se zalíbením, jako se díváte na krásnou květinu, a uvidíte, že se budete cítit atraktivněji, vitálněji a zkrátka lépe. A pak i výchova vašeho dítka bude zrcadlem vašeho dobrého pocitu.

Dospívající dítě automaticky neví, že ho mají rodiče rádi. Rodiče si dost často myslí, že dítě přeci musí vědět, že jej mají rádi a že to, že na něj křičí, je pro jeho dobro. Opravdu ale dítě ví, že je milováno, když lásku vlastně ani necítí? Přimknout dítě k sobě a říci mu, jak jej máte ráda, a opakovat mu to stále dokola, tam dítko lásku pocítí, že?

Ženská krása

Ženskost je dar. Ženské tělo je kolébka nového života. Jistě by si zasloužilo hlubokou úctu. Milé a krásné ženy, pečujme o sebe a pro sebe! Na jedné straně je chvályhodné, že ve všední den se každé ráno před odchodem do práce vynasnažíme, abychom vypadaly co nejlépe. Na straně druhé je zvláštní, proč se nesnažíme vypadat co nejlépe před těmi, které milujeme a kteří milují nás, a hlavně samy před sebou. V práci se nám nestává tak často, že na sebe hledíme do zrcadla. Ale doma sebe samy vidíme hodně často – a vlastně se vídáme převážně neupravené, bez úsměvu a vyčerpané. A to nikomu nesluší! Logicky tím jen podporujeme kruh sebekritiky, který nás odvádí od naplněného pocitu, že jsme nádherné ženy. Je velmi zajímavé, že když přijdeme domů, najednou o svůj zevnějšek vůbec nedbáme. Proč ne? Proč nenosit doma něco pohodlného, ale zároveň slušivého, v čem se cítíme, ale i vypadáme dobře? Vytahané tepláky naši krásu moc nepodtrhnou.

Vždyť přirozená krása nedá zabrat. Chce to jen dobrý pocit ze sebe korunovaný úsměvem. Usmějme se na sebe pokaždé, když doma projdeme kolem zrcadla. Poděkujme si za to, jak o sebe pečujeme a jak jsme jedinečně krásné.

A nezapomínejme, že na věku nezáleží! Může to znít jako fráze, ale na věku opravdu nezáleží! Když jsem nedávno viděla dokument o paní Marii Rosůlkové, neustále mi projížděla srdcem úcta k její osobě! Byla to nádherná žena, ačkoliv jí nebylo již 20 let. Stejně tak Louise L. Hay – žena, která se narodila roku 1926, a vyzařuje z ní taková vnitřní krása a síla, že nejde ani slovy vyjádřit! A o Jane Fondové v jejích 75 letech ani nemluvě!

Pokud se cítíte zmatené, kdo vlastně jste a kudy jít, neváhejte a začněte pátrat ve své duši! Jděte po stopách své duše, a jakmile se na tuto cestu vydáte, začnou se před vámi objevovat nové a nové obzory radosti a lásky, protože to je vaše podstata! Mějte se rády, protože bez prožitku lásky se nelze poznat! „Poznej sama sebe!“ Tak zní jeden z nejstarších nápisů v historii lidstva! A pokud je člověk zrozen z lásky, pak cesta poznání vede právě skrze prožitek bezpodmínečné lásky sama k sobě! Nebojte, není to egoistické! Bezpodmínečná láska není nikdy egoistická, protože je to to nejvyšší poznání, že všichni jsme si rovni a všichni jsme jedno. Jste krásná, obdivuhodná a milováníhodná – to je skutečná pravda vašeho bytí!

Tanec a zpěv – zaručený recept proti splínu

Miluju tancování a hádám, že mnohé ženy jej milují také. A když se podaří k tomu připojit i zpěv, tím lépe! O co vlastně jde? Jde o pohyb, proudění energie, rytmus, život! Zároveň tanec krásně rozvíjí naši ženskou energii. Jako když se poupě rozvíjí v květ, stejně tak může tanec podpořit rozkvět naší ženské energie. A pokud v nás nekoluje energie, nekoluje v nás vášeň. Pokud v nás nekoluje vášeň, nedýcháme zhluboka, vzdáváme své životy a propadáme splínu. Přitom ženy jsou tak vášnivá stvoření! Zcela dobrovolně však svoji vášeň polykají, potlačují, zatahují v kalhotách, uzavírají ve svých srdcích. Poddejte se své přirozené vášnivé energii! Prostě tančete a užívejte si, že jste žena!

Poklady maminek

Jaké jsou vaše poklady? Zkuste se zamyslet nad touto otázkou. Může vás napadnout, že to jsou věci, které máte – krásné oblečení, dům, auto, chalupa, peníze na účtu, ale hádám, že jako první vás napadne, že jsou to právě vaše děti. Ale abychom nebyly nespravedlivé, pokladů je jistě více. Vaše tělo, vaše děti, váš partner, vaši rodiče, vaši přátelé, vaši učitelé, vaše sebeúcta, váš domov, váš dobrý pocit, vaše věci a další. Vaše poklady jsou i vaše krásné vzpomínky, váš optimistický pohled do budoucnosti a prožitek „teď a tady“.

Ve své psychologické praxi se s klientkami velmi často zaměřuji na jejich bolavé vzpomínky, abychom je pročistily. Ale ono je také velmi důležité vzpomínat na to dobré! Zkuste si vybavit, když jste byla dítětem – kteří lidé kolem vás byli pro vás poklady? Vaši rodiče? Váš dědeček a babička? Váš učitel? Váš sourozenec? Vybavte si nějaké příjemné vzpomínky na tyto osoby. Popovídejte o svých hezkých vzpomínkách s vašimi blízkými a třeba i o lidech, kteří již nejsou mezi námi.

Pokud vzpomínáte na něco hezkého, cítíte se dobře, a o to jde! Jaké poklady mají nyní vaše děti? Kdo je pro ně pokladem? Jaké vzpomínky jim vytváříte? Buďte na sebe hrdá, že vaše děti mají domov! Jak už jsem se zmiňovala, kdysi jsem pracovala v jednom ústavu pro děti, a už jen proto vám chci dodat sílu a podporu při pochopení vaší hodnoty, že pečujete o své děti s nejlepším přesvědčením. Péče o děti není až tak automatická, jak by se mohlo zdát, zvláště pokud navštívíte nějaké podobné zařízení, kde děti naštěstí nalézají alternativní domov, bezpečí a péči. A největším pokladem maminek je jistě život sám. Tělo a životní energie. Pojďme se nyní podívat, jak maminky energii ztrácí, nebo naopak čím ji získávají a udržují si ji.

Jak maminky energii ztrácí

Odstřihněte od sebe to, co už nechcete

Než se člověk vydá novým směrem, který ho volá, je určitě k užitku, aby se nejprve odstřihnul od toho starého, co již prožívat nechce. Je to, jako když se žena rozhodne, že současné partnerství není už více pro ni. Rozhodne se, že toho má dost a že si skutečně zaslouží mnohem pozornějšího, galantnějšího a milujícího přítele, než má teď. Prvním krokem na cestě k novému partnerství je logicky ukončit současný nevyhovující stav. A tak je to se vším. Když se rozhodnete pro zdraví, dejte vale nemoci! Pokud se rozhodnete pro prosperitu, dejte vale finanční nespokojenosti!

Odstřihněte od sebe, co vám není k prospěchu. Zdá se vám to kruté? Sobecké? Egoistické? Jakmile ale nepřijmete, že vy sama jste pro svůj život výchozím bodem, pak si svůj život budete sama dobrovolně udržovat v takové realitě, která se vám vlastně vůbec nelíbí. Neříkám, že máte být krutá – naopak říkám, abyste přestala být hlavně krutá sama k sobě. Jakmile začnete dělat věci ze svého dobrého pocitu, z pocitu bezpodmínečné lásky k sobě s vědomím, že všichni jsme si rovni a všichni mají zodpovědnost za svůj život ve svých rukou, nikomu tím nemůžete ublížit. Každý člověk nese zodpovědnost za svůj život jedině sám, dejte zodpovědnost za životy těm druhým a stoprocentně zodpovídejte za ten svůj! Rozlučte se s pokorou a vděčností s tím, co již nechcete. S pokorou a vděčností proto, že vám to na základě kontrastu více ukázalo, co vlastně chcete, a nechte to staré zkrátka plavat.

Představte si, jak berete nůžky a odstřiháváte od sebe to, co již není pro vás. Přestaňte se bát žít život úspěchu a radosti. Přestaňte se bát svého štěstí! Vy si ho zasloužíte! Máte na něj naprosté právo! Ba co více, běhá za vámi, neustále připraveno jen a jen pro vás. Čeká trpělivě, kdy konečně dáte pryč bariéry, které mu brání být ve vašem srdci. Nikdy to s vámi nevzdává, stále připravené obšťastňovat vás. Buďte na něj připravená i vy, a to s pocitem, že si jej zasloužíte, ani si jej zasluhovat nemusíte, že na ně prostě máte přirozené právo a těšíte se z jeho přítomnosti právě ve svém srdci.

Straší vám nějaký člověk v hlavě?

Stává se vám někdy, že vám nějaký člověk „leží“ v hlavě? Pořád se vám o něm přemílají myšlenky a ne a ne je zastavit a naopak nabírají na intenzitě? Ten člověk vás zřejmě něčím urazil, dovolil si na vás být hrubý, nepříjemný, agresivní nebo se s ním z jakéhokoliv důvodu potřebujete vnitřně srovnávat, třeba na něj i z nějakého důvodu žárlíte. Zkrátka se celá záležitost pekelně dotýká vašeho ega. Vaše ego je zraněné, vy si neustále lížete rány a tím je tak trochu ještě více zanítíte. Vzpomínám si, jak si můj psík jednou zabodl v lese do nohy trn, pak si jej vykousl a neustále si místo olizoval, až jsme s ním museli jet k veterináři. A pan doktor nám řekl, že právě tím neustálým olizováním se rána velmi zanítila. Museli jsme nožku obvázat a hlídat, aby si pejsek přestal nožky všímat.

A toto je jedno řešení právě pro vás – pokuste se své myšlenky o daném člověku prostě ignorovat a zaměřujte pozornost na něco jiného. Pokud je to ale těžké a vám se myšlenky neustále vracejí, protože jsou už jako rozjetý vlak, pak si udělejte „ozdravnou“ imaginaci! Představte si daného člověka, že i jeho má někdo rád, třeba právě jeho maminka. Představte si daného člověka, že i v něm je ta „božská“ jiskra lásky. Představte si, že když se narodil, tak netoužil po ničem jiném než po lásce, a v neposlední řadě zkuste ve svém srdci objevit soucit s daným člověkem. Jděte za své ego, překonejte je! Vím, že to není jednoduché, ale pokud se vám to podaří, ucítíte nesmírnou úlevu, vaše hlava se vyčistí. Již ho nedržíte svou negativní energií, neživíte ho a naopak ho pouštíte zpět jeho směrem k němu. Zkuste si v sobě naladit pocit soucitu s daným člověkem, že to prostě lépe neumí, že zřejmě ve svém životě zažil něco, co z něj dělá nepříjemného pavouka, že má strach, tak jako malý pes štěká z obavy, aby se mu něco nestalo.

A také si zkuste uvědomit, že daný člověk, který vám vězí v hlavě, je zrcadlem vašeho negativního hodnocení ať už sebe sama, nebo druhých, nebo je nějakým připomenutím, že v sobě máte nezpracovanou vzpomínku na něco či někoho podobného. Může být například zrcadlem nějaké vnitřní neúcty. Rozhodněte se, že nyní k sobě samé začnete přistupovat s maximální úctou. Zvláště v sobě zažehněte úctu ke svému tělu! Jakákoliv negativní myšlenka je jedem do vašeho těla!

A pak se také rozhodněte, že druhé necháte prostě být tím, kým jsou, protože i jejich „negativní“ působení další lidi něčemu učí. Poděkujte danému člověku, že vám zprostředkoval určité poznání, pochopení, že například nechcete být v kontaktu s podobnými lidmi, ale že se chcete obklopovat přátelskými lidmi, kteří respektují sami sebe a druhé. Zní to jako v pohádce? Myslím, že každý, kdo chce mít ve svém srdci klid a mír, rozumí tomu, že nejde o to, zda je tento svět jako pohádka, ale zda je v jeho srdci jako v tom bezpečném, milém a blahodárném místě. Přeji, ať je ve vaší hlavě klid a mír a stejně tak ve vašem srdci!

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Maminko, důvěřuj si!.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.