Top 10 zajímavostí

Pevnost Suomenlinna Památka zapsaná do seznamu UNESCO střeží vjezd do helsinského přístavu z Finského zálivu

Esplanadi Protáhlý elegantní park lemují proslulé značkové obchody

Senátní náměstí Chlouba helsinského urbanismu 19. století

Temppeliaukion kirko Neobvyklý kostel, jehož interiér je vyzdoben zářící mědí, je vytesaný přímo do skály

Tržní náměstí Kupte si medvědí maso, lesní jahody nebo ryby v tržnici či přímo ze člunů na přilehlém nábřeží

Pravoslavná Uspenská katedrála Impozantní stavba z červených cihel poukazuje na někdejší vliv Ruska

Kaple Ticha Nachází se hned vedle nákupního a dopravního centra Kamppi

Muzeum současného umění Kiasma Láká návštěvníky především na avantgardní výstavy

Finské národní muzeum Seznamte se s historií Finska od doby kamenné až po současnost

Finská národní galerie Ateneum Představuje nejobsáhlejší umělecké sbírky ve Finsku

Ideální den v Helsinkách

9.00 Katedrála

Po snídani v hotelu se vydejte do neoklasicistního okrsku Kruununhaka. V záři ranního slunce se klidným krokem vydejte k Senátnímu náměstí, kde si beze spěchu vychutnejte pohled na majestátní katedrálu.

10.00 Havis Amanda

Sejděte ulicí Unioninkatu až k odvážné soše ženy. Zastavte se u oranžového stánku na Tržním náměstí a dejte si šálek silné kávy. Potom si prohlédněte celou tržnici, která je vždy plná čerstvého zboží.

13.00 Oběd v parku Esplanadi

Na stromy lemovaném bulváru Eteläesplanadi si zajděte na oběd do restaurace Kappeli (viz str. 111), která je v provozu už 150 let. Tento podnik (oblíbené místo skladatele Sibelia) má jednu z největších teras ve městě – ta je ideálním místem pro pozorování okolí i pro poslech hudby z nedaleké letní scény.

11.00 Na ostrovy

Výletní čluny společnosti Royal Line šikovně proplouvají mezi ostrovy a nabízejí nevšední pohledy na pevnost Suomenlinna, jakož i na celé město.

14.00 Čas na procházku

Projděte se po nejdelší ulici v Helsinkách zvané Mannerheimintie. Na levé straně se nachází parlament a Finské národní muzeum, na straně pravé pak moderní budovy Kiasma a Musiikkitalo. Zastavte se u budovy Finlandia-talo (známého díla architekta Alvara Aalta), následně zamiřte přes park Hesperia k olympijskému stadionu.

16.00 Olympijské dědictví

Ačkoli se zde olympijské hry konaly před více než 60 lety, při vstupu na stadion vám možná naskočí husí kůže. Zlatým hřebem návštěvy stadionu je jízda rachotícím výtahem na vyhlídkovou věž, odkud se otevírá nádherný výhled na Helsinky i vzdálené ostrovy v pozadí.

17.00 Sauna

Nasedněte na tramvaj č. 8 (směr Arabia) a připravte se na nefalšovaný finský zážitek. Poblíž Helsinginkatu se nacházejí rustikální lázně Kotiharjun, kde se v klasické sauně můžete seznámit s místními. Myslete na své zdraví a pobyt v přehřáté místnosti prokládejte přestávkami. Zavítáte-li sem v úterý, pátek či sobotu, nechejte se tradičním způsobem „vydrhnout“ od místní lazebnice.

18.30 Večeře v laponském stylu

Metrem se ze čtvrti Sörnäinen dostanete zpět do centra za 10 minut. Pokud jste hladoví, rozhodně navštivte příjemný podnik Lappi (viz str. 115) na ulici Annankatu, kde objevíte chutě „divokého severu“: pokrmy ze sobího masa a lesních hub nebo laponský sýr podávaný s džemem z ostružiníku morušky.

20.00 Death metal!?

Helsinská tělesa hrající klasickou hudbu mají přes léto přestávku, město je i tak plné muziky. Bäkkäri je rockový či metalový klub s fantastickou atmosférou. Pokud metal zrovna není váš „šálek kávy“, budete se možná dobře bavit v podniku Happy Jazz Club Storyville, kde hraje v létě živá kapela.

Úvod

Hledáte-li město tepající nočním životem do ranních hodin, kde party nikdy nekončí – pak se poohlédněte jinde. Helsinky jsou městem chladného severského šarmu, kde se ve srovnání s ostatními velkoměsty žije vcelku poklidně. Třebaže se jedná o jednu z nejmladších metropolí světa, jsou Helsinky místem, kde najdete fascinující architekturu a design, nekonvenční galerie a muzea i pikantní směsici Východu a Západu. Pokud sem tedy vyjedete za kulturou, uměním a severskou historií, rozhodně se ocitnete na správné adrese.

Helsinky jsou bezpečnou, tolerantní, moderní a stylovou metropolí. Nové budovy překvapivých tvarů sice poněkud mění panoráma města, místní jsou ale stále duší lidé „lesů a jezer“ s vrozenou láskou k přírodě – což se odráží i v bezpočtu helsinských parků a zahrad.

Město na moři

Helsinky vděčí za svou prosperitu zejména moři, ne nadarmo se jim přezdívá „dcera Baltu“. Město bylo založeno, aby soupeřilo s hanzovním přístavem Tallinnem na protější straně Finského zálivu – kvůli obraně helsinského přístavu byla vybudována pevnost Suomenlinna. V poválečných letech se významným průmyslovým odvětvím stala stavba lodí. V Helsinkách se dodnes vyvíjí nové technologie speciálních arktických plavidel: 60 % ledoborců na světě bylo postaveno ve zdejších docích. Celkově zde však dominují velké výletní lodě – ty přivezou do Helsinek každé léto na 400 000 turistů.

Moře a Helsinky patří neodmyslitelně k sobě. Zálivy a zátoky zasahují až k hlavním bulvárům, mezi ostrovy a ostrůvky jižně od centra se proplétá bezpočet jachet a trajektů. Veřejné budovy a instituce, jako jsou hudební centrum Musiikkitalo, Zimní zahrady, knihovna, zábavní park Linnanmäki či dvě budovy architekta Alvara Aalta – Opera a Finlandia-talo – utvářejí kolem zálivu Töölönlahti kulturní a rekreační zónu. Celý okrsek na ostrově Katajanokka, plný výstavných secesních budov, vypadá na mapě jako člun přivázaný k pevnině. Rybáři přivážejí své úlovky do přístavu a kotví hned u rušného Tržního náměstí. A jakoby Helsinky neměly slané vody dost, ve stínu vyhlídkového kola SkyWheel se buduje pláž s vodním zábavním parkem.

Posezení u kávy

Během dlouhých studených zim si voda „odpočine“. Dokonce i Balt zamrzne a změní se v kluziště, na němž obyvatelé Helsinek hlavně o víkendech dovádějí – ať už na běžkách či na bruslích.

Seznamte se s Finy

Pro zhruba 80 % obyvatel Helsinek je finština mateřským jazykem, pro 6 % je to švédština. Bez ohledu na převahu Finů jsou názvy ulic většinou dvojjazyčné – finština je na prvním místě.

Ať už je ale jejich mateřština jakákoli, Finové jsou vesměs klidní a tiší lidé, kteří na návštěvníky z jiných zemí mohou působit poněkud introvertně. Jak tvrdí jeden starý vtip: „Extrovertního Fina poznáte podle toho, že se při konverzaci dívá více na vaše boty, než na svoje vlastní.“ Pokud se ovšem odhodláte ke vstřícnému gestu jako první, odměnou vám bude srdečnost a zájem, tak vzácné ve velkých městech plných spěchajících lidí. Helsinky jsou malebné a pohodové město, které si svých návštěvníků váží.

Finové jsou vesměs vlastenci. Jejich bílé vlajky s modrým křížem vlají prakticky všude. Jsou také po právu hrdí na přírodní krásy své vlasti. Místní tráví hodně času ve zdejších smrkových a březových lesích. Zhruba uprostřed léta se Helsinky hodně vyprázdní, všichni totiž zamíří na své letní chaty mökki na březích čistých jezer.

Občasný útěk do přírody je pro finskou duši životní potřebou. V létě se z mnoha pláží na okolních ostrovech stávají přírodní koupaliště, dva národní parky kousek za městem zase obyvatele Helsinek lákají za pěkného počasí k rybaření či s přicházejícím podzimem ke sběru hub a dalších lesních plodů.

Finové jsou však také velkými příznivci nových technologií – což není až takové překvapení, uvážíme-li, že právě Finsko je zemí, kde společnost Nokia uvedla v život celou škálu svých mobilních telefonů. Město Helsinky rovněž pro své obyvatele zpřístupnilo data týkající se správy a provozu metropole, takže dnes se prakticky každý občan může podílet na veřejném životě, většina centra města je navíc pokryta bezplatnou sítí wi-fi.

Architektonické dědictví

Helsinky byly založeny v roce 1550, ovšem větším městem se staly teprve na konci 19. století. Jejich zástavba se v důsledku toho odlišovala od jiných evropských měst. Město nevznikalo postupně ze spleti středověkých uliček, ale od počátku mělo uspořádaný plán výstavby. Poté, co se v roce 1812 staly hlavním městem Finska, těžily Helsinky z obrovského talentu německého architekta Karla Ludwiga Engela, který svou kreativitu naplno uplatnil zejména na Senátním náměstí a v jeho okolí. Další skvělá architektonická vlna přišla s národním hnutím na počátku 20. století, kdy Jugendstil (německá podoba secese) a poté finský funkcionalismus ještě jednou proměnily tvář města.

Trajekty spojují Helsinky s blízkými ostrovy

Úžasná architektura města inspiruje i současné stavitelství. Helsinky byly v roce 2012 zvoleny hlavním světovým městem designu. Při této příležitosti bylo město obohaceno o nové projekty za 16 milionů eur – mezi nimi například kaple Ticha či veřejná sauna Kulttuurisauna.

Pokud jde o budoucnost, mají Helsinky stále velké plány: zchátralé průmyslové oblasti a doky procházejí procesem přestavby a omlazení. Například někdejší areál jatek se zvolna mění v gurmánské centrum, bývalá elektrárna Suvilahti v dějiště velkých hudebních open air festivalů a přístav Kalasatama se přetváří ve vizionářskou obytnou oblast – jeho ekologicky navrhované výškové budovy a „plovoucí“ byty by se do roku 2030 měly stát domovem pro 20 000 lidí.

Kultura

Finové mají slabost i pro kulturu: v Helsinkách najdete na 80 muzeí, mnohé z nich, jako Finská národní galerie Ateneum či Muzeum současného umění Kiasma, se věnují výtvarnému umění a designu. Umělecké ambice města přitahují celosvětový zájem: Guggenheimova nadace se zajímá o výstavbu nábřežní galerie u Jižního přístavu. Celý projekt je zatím ve stadiu příprav. Byla vypsána mezinárodní architektonická soutěž na podobu budovy galerie, její vítěz by měl být vyhlášen v roce 2015.

Helsinky v kostce

Moderní Helsinky jsou poklidným, nicméně rozrůstajícím se městem, se zhruba 600 000 obyvateli, z nichž mnozí jsou městskými obyvateli teprve druhé generace. Městu vládnou zejména přední světové technologie a design, ovšem tváře rybářů, kteří prodávají své úlovky hned vedle doků, jsou připomínkou toho, že tato urbanizace je relativně čerstvého data.

Helsinky nejsou zrovna karnevalovým městem, ale Finové si svou metropoli umí a vždy uměli vyzdobit a zkrášlit. Sochy stojí na každém druhém rohu a i ta nejvíce strohá budova je připomenutím finské architektonické historie.

Moře je ve městě všudypřítomné a návštěvníkům připlouvajícím lodí a proplétajícím se mezi ostrovy se dostává od této „dcery Baltu“ toho nejlepšího uvítání. Majestátní budovy a věže kostelů vyrůstají jako sen přímo z vody a rušné přístavy zvou návštěvníky, aby vystoupili z výletních lodí a všechny krásy a poklady Helsinek si pozorně prohlédli.

Klasická hudba

Země s pouhými 5,4 miliony obyvatel dala světu (vzhledem k tomuto počtu) poměrně hodně dirigentů a interpretů klasické hudby. Důležitost, kterou Helsinky hudbě přikládají, se odráží i v majestátnosti budov jako Finlandia-talo, Musiikkitalo či Opera – tyto stavby si v ničem nezadají s budovami parlamentu či Národního muzea. Finský skladatel Jean Sibelius (1865–1957) je stále velmi oblíbený a jeho skladby jsou často interpretovány. Rok 2015, kdy se připomíná 150. výročí jeho narození, je v Helsinkách ve znamení různých speciálních akcí na počest této významné hudební osobnosti.

Stručná historie

Finsko patří k relativně mladým evropským státům. V roce 2017 oslaví teprve sté výročí své samostatné existence. Jeho teritorium bylo ale pochopitelně po dlouhá staletí předmětem zájmu mnoha různých národů. Jako první osídlili toto území Sámové kolem roku 8300 př. n. l. Ti byli postupně vytlačováni na daleký sever ugrofinskými kmeny, které sem migrovaly z oblasti pohoří Ural a z plání kolem řeky Volhy v dnešním Rusku. Mezi lety 2000–1000 př. n. l. se již na obou březích Finského zálivu hovořilo jazyky příbuznými dnešní finštině.

První osadníci byli zejména lovci a rybáři, avšak kolem roku 500 př. n. l. se hlavním způsobem obživy stalo zemědělství. Trvale osídleno bylo nejprve finské pobřeží, během doby železné se postupně zalidnilo také vnitrozemí. Přibližně v období let 800–1050 obsadili jižní pobřeží dnešního Finska, jako předpolí pro své další pronikání na východ, bojovní Vikingové.

Éra švédské nadvlády

Během raného středověku bylo území dnešního Finska objektem zájmu obou sousedních zemí – katolického Švédska na západě a pravoslavné Kyjevské Rusi na východě. Švédové podnikli proti Rusům tři křížové výpravy, jablkem sváru bylo území Karélie. Po třetí křížové výpravě v roce 1293 byla Karélie rozdělena mezi dvě válčící země, a na několik příštích století tím byla ustanovena hranice mezi katolickým a pravoslavným územím. Na obranu této hranice bylo založeno město Vyborg (Viipuri, dnes součástí Ruska) s mohutným hradem.

Během období švédské nadvlády byly finským rolníkům ponechány osobní svobody, a nikdy se tak nestali skutečnými nevolníky. Finové měli od roku 1362 právo podílet se na volbě švédského krále a později směli volit i do švédského sněmu (budoucího parlamentu). Od konce 14. do počátku 16. století tvořily Dánsko, Norsko a Švédsko takzvanou Kalmarskou unii, jejíž součástí bylo tehdy pochopitelně i území dnešního Finska. Luteránská reformace zasáhla finské obyvatelstvo v roce 1527, mimo jiné vzbudila také vlnu zájmu o finský jazyk. Významný zastánce reformace, biskup města Turku a tvůrce spisovné finštiny Mikael Agricola (1510–57), přeložil v roce 1548 do finského jazyka Nový zákon.

Mapa severských zemí a Laponska z 16. století

Založení Helsinek

Helsinky (švédsky Helsingfors) byly založeny králem Gustavem Vasou jako konkurenční přístav městu Tallinn na protějším břehu Finského zálivu – tedy města, které bylo členem tzv. hanzovní ligy. 12. června 1550 vydal král edikt, který přikazoval obyvatelům obcí Rauma, Ulvila, Tammisaari a Porvoo přestěhovat se do nového města u ústí řeky Vantaa. Toto datum se dnes slaví jako Den Helsinek. V té době zde žilo velmi málo obyvatel a tento počet se ještě snížil po morové epidemii a velkém požáru v roce 1570. Následný růst města byl pomalý, avšak války, o které nebyla v tomto období nouze, učinily z Helsinek důležitý strategický bod a zimní přístav námořnictva. Do roku 1640 se město posunulo do dnešní polohy, tedy o něco jižněji na poloostrov Vironniemi. Rok 1654 přinesl další velký ničivý požár a podzim roku 1710 pro změnu další epidemii moru, při níž zemřelo velké množství lidí – přibližně dvě třetiny tehdejší populace.

V roce 1700 vypukla mezi Švédskem a Ruskem tzv. velká severní válka, v roce 1703 pak nová rostoucí velmoc – Rusko – vyhlásila jako své hlavní město nedaleký Petrohrad. V letech 1713–21 pak Rusové Helsinky obsadili. Byli sice vypuzeni, ale o dvě desetiletí později se zase vrátili; od té doby začala švédská nadvláda postupně slábnout. Švédové se rozhodli opevnit Helsinky proti ruské hrozbě vybudováním námořní pevnosti Sveaborg, dnes nazývané Suomenlinna, na ostrůvcích střežících vjezd do přístavu města (viz str. 60). Stavba pevnosti byla zahájena v roce 1748, a když byla o 40 let později pevnost dokončena, dostalo se jí přezdívky „Gibraltar Severu“.

Bitva u Poltavy ukončila švédskou nadvládu

Všechny tyto skutečnosti znamenaly pro Helsinky hospodářský růst. Velmi slibně se rozvíjel zejména námořní obchod, ovšem další potíže již byly na obzoru. Roku 1808 zničil Helsinky znovu požár, v témže roce pak zákulisní politická jednání mezi Napoleonem a carem Alexandrem I. přiměla Švédsko k nešťastnému rozhodnutí: vyhlásit Rusku válku. Ta však dopadla pro Švédy katastrofálně a ti se podle mírové smlouvy podepsané v následujícím roce museli smířit s tím, že ztrácejí kontrolu nad finským územím. Finsko bylo poté v roce 1809 připojeno k Rusku jako autonomní velkovévodství.

Óda na statečnost

Finský národní básník Johan Ludvig Runeberg (1804–77) napsal epickou báseň Příběhy Ensigna Ståla, která oslavuje statečnost Finů během války v letech 1808–09. První sloka této básně se později stala finskou státní hymnou Vårt land (Naše země).

Ruská nadvláda

Nový vládce Finska, car Alexandr I. (1809–25), byl shovívavý. Finsku byla přiznána rozsáhlá autonomie a byla mu ponechána jak luteránská víra, tak švédština coby úřední jazyk. V roce 1812 Helsinky nahradily město Turku jako nové hlavní město Finského velkovévodství. Roku 1827 pak vyhořela do té doby jediná finská univerzita, která se nacházela v Turku; o rok později byla vybudována znovu, ovšem v Helsinkách.

Helsinky pod ruskou nadvládou vzkvétaly a nové hlavní město bylo přestavěno v monumentálním imperiálním stylu, zejména zásluhou stavitelů Karla Ludwiga Engela a Johana Albrechta Ehrenströma. V tomto období počet obyvatel města narostl na úctyhodných 50 000 a každodenní život začal probíhat podobně jako v jiných evropských městech. Lázně Kaivopuisto a Hanko se těšily velké oblibě vlivných a bohatých měšťanů – ani nejbohatší Rusové tehdy nesměli podle carského výnosu cestovat na Západ, a proto přijížděli sem.

Jižní přístav v roce 1895

Toto období míru a prosperity ukončila až krymská válka (1853–56), během níž se bojovalo na mnoha frontách. Pevnost Sveaborg (dnes Suomenlinna) byla během 48 hodin ostřelována asi 20 000 dělostřeleckými granáty, nebyla však zničena a útokům odolala.

Finština versus švédština

Během panování cara Alexandra II. (1855–81) usilovaly určité vrstvy obyvatelstva o zrovnoprávnění finštiny se švédštinou a tohoto cíle bylo v roce 1866 skutečně dosaženo. Po 50 letech se v roce 1863 opět sešel finský sněm, o 15 let později byla zákonem o branné povinnosti ustanovena finská armáda.

Helsinky se staly administrativním centrem země a po zprovoznění železničních tratí do Hämeenlinny v roce 1862 a do Petrohradu v roce 1870 také průmyslovým srdcem Finska. Současně s érou industrializace se stavěly velké neorenesanční budovy na třídách Esplanadi, Aleksanterinkatu, Mannerheimintie a Erottaja, které zkrášlují město dodnes. V této době se také po 300letém úsilí pomalu plní dávný sen krále Gustava Vasy o tom, že Helsinky jednou zastíní Tallinn, coby nejdůležitější město a přístav u Finského zálivu.

Ruský nacionalismus sílil nejen za vlády Alexandra III. (1881–94), ale snad ještě více za panování jeho následovníka Mikuláše II. (1894–1917). Jeho příznivcům bylo množství privilegií, které mělo autonomní Finské velkovévodství, proti mysli. A zatímco v Rusku sílily snahy po rusifikaci Finska a potlačení finského separatismu, Finsko samotné procházelo obdobím radikálních reforem. Starý švédský sněm byl v roce 1906 nahrazen jednokomorovým parlamentem, jehož členové byli voleni podle všeobecného volebního práva. Finsko se stalo první zemí v Evropě (a druhou na světě po Novém Zélandu), které přiznalo ženám nejenom právo volit, ale také kandidovat do parlamentu. V prvním nově zvoleném zákonodárném sboru se tak objevilo hned 19 poslankyň.

Otec Finska

Karl Gustav Emil Mannerheim (1867–1951) je jedním z největších hrdinů Finska – válečník, který vedl mnohem slabší finskou armádu proti mocnému Rusku celkem ve třech válkách. Mannerheim sice sloužil nejprve 30 let v ruské carské armádě, ale po Říjnové revoluci patřila jeho oddanost již jenom Finsku.

Mannerheimovy nejpamátnější vojenské úspěchy a zásluhy spadají do období tzv. zimní války v letech 1939−40. Tehdy byl jmenován vrchním velitelem finských ozbrojených sil a vedl partyzánskou ofenzivu proti mnohem početnějším Rusům, která trvala nekonečných 105 dnů. Rudá armáda měla obrovskou početní převahu, ale Finové byli rychlí, adaptabilní a dobře vybavení na boj v teplotách klesajících až na −43 °C. Ruské ztráty byly ve srovnání s těmi finskými asi pětinásobné, což tehdejšímu sovětskému vedení způsobilo nemalé starosti.

Po druhé světové válce se stal Mannerheim finským prezidentem. Byl natolik vážený celým národem, že se během jeho pohřbu v jeden chladný zimní den roku 1951 Helsinky prakticky úplně zastavily. Mannerheimovo muzeum (viz str. 54) je dnes fascinujícím památníkem tomuto Otci Finska.

Nezávislost

Dvacáté století přineslo Helsinkám také výstavbu nových velkých budov, jako byly hlavní vlakové nádraží, Národní muzeum či kostel ve čtvrti Kallio – všechny byly postaveny v secesním slohu (přesněji řečeno v jeho německé verzi nazývané Jugendstil). První finská opera byla uvedena v roce 1852 a tento hudební žánr se začal brzy těšit velké oblibě. Jeanu Sibeliovi (1865–1957), skladateli národních děl, jako jsou Karelská suita (1893) a Finlandia (1899), byla udělena v roce 1897 doživotní státní penze, aby se mohl soustředit na své komponování.

Po Říjnové revoluci v Rusku využilo Finsko příležitosti a 6. prosince 1917 vyhlásilo úplnou nezávislost. Helsinky se staly hlavním městem suverénní Finské republiky. Přítomnost ruských jednotek v nově vzniklé zemi však způsobila určitý chaos, který nakonec vyústil v krvavou občanskou válku. Koalice finských socialistů a ruských Rudých gard se postavila proti tzv. Bílé armádě (vedené generálem Karlem Gustavem Emilem Mannerheimem), kterou podporovala německá císařská armáda. Po porážce Rusů pak byla nezávislost Finska potvrzena. Země nějakou dobu koketovala s myšlenkou na monarchistické zřízení, nakonec však v roce 1919 Finsko přijalo republikánskou ústavu.

Přistěhovalci

Za posledních 10 let se počet přistěhovalců v Helsinkách více než zdvojnásobil. Dnes tvoří imigranti asi 12 % helsinského obyvatelstva. Největší podíl mezi nimi tvoří Rusové, Estonci a na třetím místě trochu překvapivě Somálci.

Krátce poté se objevil na scéně nový styl architektury, který se nejvýrazněji projevil v působivých siluetách parlamentní budovy (1931) a stadionu postaveného pro olympijské hry v roce 1940 (na které Helsinky kvůli válce čekaly až do roku 1952).

30. listopadu 1939 zaútočil na Finsko více než jeden milion sovětských vojáků. Mnohem méně početná finská armáda útok odrazila a zároveň způsobila Rusům těžké ztráty, nakonec však byli Finové přinuceni přenechat jihovýchodní část svého území ve prospěch SSSR.

Mannerheim

Během takzvané pokračovací války (1941–44) byly Helsinky několikrát cílem masivních náletů, ale přečkaly je nakonec bez většího poškození. Finsko bylo jedinou zemí kontinentální Evropy, která se aktivně účastnila bojů druhé světové války a přitom nebyla okupována cizí armádou.

Léta ohrožení

Roky 1944–48, známé jako tzv. léta ohrožení, byly ve znamení stálé hrozby komunistického převratu. Ta byla zažehnána až Smlouvou o přátelství, spolupráci a vzájemné pomoci (ve Finsku známé pod zkratkou YYA), která byla se Sovětským svazem podepsána v roce 1948. Smlouva sice Finsku garantovala nezávislost, na druhou stranu zemi zavazovala k obraně své hranice proti Německu anebo jakékoli jiné zemi, která by chtěla finské území využít k útoku na Sovětský svaz.

Poválečná léta byla pro Finsko rovněž ve znamení ohromných válečných reparací splácených Sovětskému svazu – jejich výše dosáhla astronomické částky asi 300 milionů amerických dolarů. Vláda investovala do hutnictví a stavby lodí a Finsko se poměrně rychle změnilo z převážně zemědělské na moderní průmyslovou zemi. Válečný dluh byl splacen v roce 1952, poté nastal čas „poohlédnout se“ po Evropě. Finsko vstoupilo v roce 1955 do OSN, o čtyřicet let později – 1. ledna 1995 – se stalo plnoprávným členem Evropské unie. S rostoucím sebevědomím země se ve Finsku opět dostala ke slovu nová moderní architektura, reprezentovaná zejména díly Alvara Aalta. Jeho nejvýraznějšími stavbami v Helsinkách jsou Finlandia-talo (1971) a budova Opery (1993).

Moderní Helsinky

Dnes mají Helsinky asi 600 000 obyvatel, toto číslo by do roku 2030 mělo narůst o 10 %. Proto se objevily ambiciózní projekty na přeměnu bývalých přístavních a industriálních oblastí Jätkäsaari a Kalasatama na nové komerční a obytné čtvrti a také na rozšíření systému metra do vzdálenějších předměstí. V současnosti dochází ke změnám v centru města: na západ od hlavní železniční trati se staví nové obytné komplexy a jsou zde odvážné plány na další výstavbu kolem zálivu Töölönlahti (viz str. 44). Urbanistická tvář Helsinek se tak momentálně mění rychleji než kdykoli předtím v průběhu minulého století.

Historické milníky

cca 10 000 př. n. l.

S ústupem ledovců přicházejí na území Finska lidé.

500 př. n. l. – 1300 n. l.

Finská doba železná.

1155–1293

Tři švédské křížové výpravy proti Rusku.

1527

Luteránská reformace.

12. červen 1550

Král Gustav Vasa zakládá Helsinky.

1713–21 a 1742

Rusové obsazují Helsinky, nastává úpadek Švédska coby supervelmoci.

1748

Zahájena výstavba pevnosti Suomenlinna.

1808–09

Švédsko vyhlašuje válku Rusku a je poraženo. Finsko je připojeno k Rusku jako autonomní velkovévodství.

1812

Helsinky se stávají hlavním městem a jsou postupně přestavovány v monumentálním imperiálním stylu.

1866

Finština zrovnoprávněna se švédštinou jako úřední jazyk.

1906

Finsko vyhlašuje všeobecné volební právo, a stává se tak první evropskou zemí, kde mají ženy právo volit a kandidovat do parlamentu.

6. prosinec 1917

Finsko využívá ruské Říjnové revoluce k vyhlášení nezávislosti; následuje krátká občanská válka.

1919

Finsko přijímá ústavu republiky.

30. listopad 1939

Útok Sovětského svazu je odražen mnohem méně početnými ozbrojenými silami Finska.

Poválečná léta

Finsko se ze zemědělského státu přeměňuje na průmyslově vyspělý stát.

1952

Helsinky pořádají XV. letní olympijské hry, odložené kvůli 2. světové válce z původně přiděleného roku 1940.

1955

Finsko vstupuje do OSN.

po roce 1970

Alvar Aalto prosazuje moderní styl architektury.

1. leden 1995

Finsko vstupuje do Evropské unie.

2000

U příležitosti 450. výročí města získávají Helsinky (jako jedno z devíti oceněných měst) titul Evropské hlavní město kultury.

2002

Finská marka je nahrazena eurem.

2013

Vlajková loď Finska – Nokia – prodána společnosti Microsoft.

2015

Město slaví 150. výročí narození skladatele Jeana Sibelia.

Kam se vydat

Centrum Helsinek se rozkládá na poloostrově zvláštního tvaru, který je obklopen vodami Finského zálivu. Množství zátok, zálivů a fjordů se zakusuje do pobřeží, a vytváří tak ještě členitější půdorys města. Zpočátku to může být poněkud matoucí, brzy se ale ve městě zorientujete. Helsinky jsou poměrně malá metropole a většina zajímavostí a památek se nachází v centru. Předtím než se vydáte prozkoumávat město, stojí za to projet se autobusem v rámci vyhlídkové jízdy Helsinki Panorama Sightseeing (viz str. 120), která vám poskytne základní přehled o hlavních pamětihodnostech města spolu s komentářem v několika jazycích.

Návštěvníci přijíždějící vlakem nebo letištním autobusem se ocitnou na hlavním vlakovém nádraží v samém srdci města. Nádraží je situováno v severozápadním rohu pomyslného obdélníku, který je vymezen ulicemi Mannerheimintie na západě, Esplanadi na jihu a dále Senátním a Tržním náměstím na jihovýchodě. V tomto prostoru se nachází většina helsinských hotelů, obchodů, barů a nočních klubů.

Velké výletní lodě kotví v jednom ze čtyř přístavů: Jižní přístav, Katajanokka (oba asi 1,5 km jihovýchodně od nádraží), Západní přístav a Hernesaari (oba asi 3,5 km jihozápadně od nádraží). Všechny přístavy jsou s centrem spojeny pravidelnou tramvajovou a autobusovou linkou.

K většině zajímavých míst v Helsinkách dojdete pohodlně pěšky. Pokud vás ovšem bolí nohy nebo máte málo času, je zde dobře fungující síť veřejné dopravy. Ta zahrnuje také metro, ačkoli většina návštěvníků dává spíše přednost síti tramvajových a autobusových linek, které se rozbíhají od hlavního vlakového nádraží všemi směry.

Vážně se tvářící obři sochaře Wikströma zdobí hlavní nádraží

Proto většinou nestojí za to půjčovat si v Helsinkách auto, dokonce ani tehdy, chcete-li se vydat někam dál za město. Do Tampere i do Turku jezdí často vlaky, cesta do každého z těchto měst trvá po železnici méně než dvě hodiny, do města Porvoo se dostanete autobusem ještě rychleji. Tallinn, hlavní město Estonska na jižním břehu Finského zálivu, je s Helsinkami spojen rychlým trajektem.

Náměstí Rautatientori

Budova Päärautatieasema [1] (hlavního vlakového nádraží) je nejnavštěvovanější budovou ve Finsku: každý den jí projde více než 200 000 lidí. Navrhl ji Eliel Saarinen a byla slavnostně otevřena v roce 1919. Pojí v sobě dva nejrozšířenější helsinské architektonické styly – národní romantismus a funkcionalismus. Monumentální stavba návštěvníka na první pohled dozajista zaujme. Vysoké stěny z růžové žuly mění spěchající davy v nepatrné tvory a masivní hodinová věž (s hodinami na všech čtyřech stranách) je z dálky viditelnou dominantou. Hlavní vchod do nádražní budovy střeží čtyři svalnatí obři zvaní Lyktbärarna, každý z nich drží v rukou lucernu. Tyto vážně se tvářící postavy, navržené Emilem Wikströmem, byly v roce 2013 rozebrány a očištěny, což byl docela komplikovaný úkol, uvážíme-li, že jen hlava každého obra váží asi 1,5 tuny. Z hlavního nádraží odjíždějí příměstské i dálkové vlakové spoje, včetně mezinárodních rychlíků do Ruska, pod nádražím se pak nachází stanice metra.

Nádražní náměstí (Rautatientori) na východní straně budovy slouží jako autobusové nádraží pod širým nebem. Na jeho severním okraji stojí finské Národní divadlo (postavené ve stylu národního romantismu), které slouží svému účelu od roku 1902. Před divadlem je socha dramatika a romanopisce Aleksise Kiviho (1834–72) v nadživotní velikosti. Ten je dnes považován za jednoho z největších finských spisovatelů, ačkoli kdysi zemřel prakticky v zapomnění.

Zima v Helsinkách

Noci jsou v Helsinkách sice dlouhé a počasí mrazivé, ale nikomu to zjevně nevadí. Jak říkají Finové: „Život není o nic lepší s protaženým obličejem.“

Po většinu prosince to na Senátním náměstí ožije díky svatotomášskému vánočnímu trhu, o silvestrovské půlnoci se nebe rozsvítí ohňostrojem a počátkem ledna rozzáří město festival světla zvaný Lux Helsinki.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Helsinky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.