CALIBAN COVE

Resident Evil v nakladatelství

FANTOM Print

Konspirace Umbrella

Caliban Cove

Město smrti *

* Připravujeme

CALIBAN COVE

S. D. PERRY

FANTOM Print

2015

Copyright © CAPCOM. Licensed for use by Titan Publishing Group Ltd.

This translation of Caliban Cove, first published in 2012 year, is published by arrangement with Titan Publishing Group Ltd.

Translation © Kateřina Niklová

ISBN 978-80-7398-753-4 (ePub)

ISBN 978-80-7398-754-1 (mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

Lakota je úsměvem zla. Šílenství jeho zpěvem.

Anonym

Prolog

Raccoon Times, 24. července 1998

SPENCEROVO SÍDLO ZNIČENO POŽÁREM A NÁSLEDNÝM VÝBUCHEM

RACCOON CITY – Ve čtvrtek asi ve dvě hodiny ráno byli obyvatelé okresu Victory Lake probuzeni výbuchem, který otřásl severozápadní částí Raccoon Forest. Výbuch byl očividně způsoben požárem, který vzplál v opuštěném Spencerově sídle a zažehl chemikálie uložené ve sklepě. Kvůli policejním barikádám na okraji lesa (postaveným v souvislosti s nedávnou sérií vražd v Raccoon City) se místní hasiči nedostali na místo včas, aby ze sídla cokoli zachránili. Po tříhodinové bitvě se zuřivým požárem bylo sídlo staré třicet jedna let spolu s přilehlou ubytovnou pro služebnictvo prohlášeno za ztracené.

Sídlo bylo postaveno lordem Oswellem Spencerem, evropským aristokratem a jedním ze zakladatelů nadnárodní farmaceutické společnosti Umbrella, Inc., a vyprojektováno cenami ověnčeným architektem Georgem Trevorem jako dům pro VIP hosty Umbrelly, z neznámých důvodů však bylo krátce po dokončení uzavřeno. Podle Amandy Whitneyové, mluvčí Umbrella Corporation, byly části sídla stále využívány jako skladiště průmyslových čistidel a rozpouštědel využívaných Umbrellou. Ve svém včerejším prohlášení Whitneyová uvedla, že společnost přebírá plnou odpovědnost za tuto nešťastnou událost, a prohlásila: „Jedná se o vážné pochybení z naší strany. Chemikálie měly být ze Spencerova sídla už dávno odvezeny. Jsme jen rádi, že nikdo nebyl zraněn.“

V tuto chvíli je příčina požáru neznámá, Whitneyová ale dodala, že Umbrella pošle na místo vlastní vyšetřovatele, aby prošli ruiny v naději, že příčinu odhalí…

Raccoon Weekly, 29. července 1998

S.T.A.R.S. ODVOLÁNA Z VYŠETŘOVÁNÍ VRAŽD

RACCOON CITY – Zástupci města na včerejší tiskové konferenci překvapivě oznámili, že pobočce Zvláštní taktické a záchranné jednotky (S.T.A.R.S.) v Raccoon City bylo oficiálně odebráno vyšetřování devíti brutálních vražd a pěti zmizení obyvatel města, k nimž došlo za posledních deset týdnů. Prohlášení vydal Edward Weist, člen městské rady, a jako hlavní důvod pro odvolání S.T.A.R.S. uvedl její naprostou neschopnost. Čtenáři si možná vzpomenou, že prvním rozhodnutím S.T.A.R.S. poté, co jim byl minulý týden případ přidělen, bylo prohledat severozápadní část lesa, kde pátrali po údajných kanibalistických vrazích. Weist prohlásil, že vinou jejich „hrubé neprofesionality“ skončila mise katastrofou, zřícením vrtulníku a ztrátou šesti lidí z jedenáctičlenného týmu, mimo jiné i velitele pobočky S.T.A.R.S., kapitána Alberta Weskera.

„Poté, co S.T.A.R.S. zpackala pátrání v Raccoon Forest,“ řekl Weist, „jsme se rozhodli nechat vyšetřování na RPD, která ho dovede až do konce. Máme důvod domnívat se, že členové S.T.A.R.S. požívali před misí alkohol a/nebo drogy, proto jsme s nimi na neurčito ukončili spolupráci.“

K Weistovi se připojila Sarah Jacobsenová (zastupující starostu Harrise) a policejní komisař J. C. Washington, kteří společně pronesli toto prohlášení a odpověděli na otázky. Ani policejní náčelník Brian Irons, ani žádný z přeživších členů S.T.A.R.S. nereagovali na naše žádosti o rozhovor…

Cityside, 3. srpna 1998

POŽÁR V SÍDLE PROHLÁŠEN ZA NEHODU

RACCOON CITY – Po mravenčí práci dospěli vyšetřovatelé požáru spolupracující s ISD (Divize průmyslových služeb) Umbrelly, Inc. k závěru, že požár, který zcela zničil Umbrellou vlastněné Spencerovo sídlo v Raccoon Forest, způsobila neopatrnost neznámé osoby či osob, jak bylo oznámeno na včerejší tiskové konferenci. Velitel týmu ISD David Bischoff prohlásil: „Vypadá to, že se někdo pokusil rozdělat oheň v jednom z pokojů v sídle a ten se vymkl zpod kontroly. Neobjevili jsme nic, co by naznačovalo, že by šlo o žhářství či jiný zločin.“ Dodal, že i když usedlost byla zcela zničena, nenašly se žádné důkazy o tom, že by někdo při požáru nebo následné explozi zahynul.

Tiskové konference se zúčastnil také náčelník Brian Irons z Raccoon City Police Department, který na otázku, zda věří, že požár má nějaké spojení s nevyřešenými vraždami a zmizeními, které město postihly, odpověděl, že to není možné s jistotou určit. Irons řekl: „Ať už bych v tuto chvíli řekl cokoli, jednalo by se o čiré spekulace – musím ale dodat, že skutečnost, že vraždy po požáru ustaly, může naznačovat, že právě tam se vrahové ukrývali. Můžeme jen doufat, že tuto oblast opustili a budou brzy dopadeni.“

Náčelník Irons odmítl komentovat nařčení z hrubé nedbalosti, které se měli dopustit členové S.T.A.R.S. během svého krátkého podílu na vyšetřování. Řekl jen, že souhlasí s rozhodnutím městské rady a že zvažují disciplinární řízení…

1

Rebecca Chambersová jela na horském kole tmavými, křivolakými ulicemi okresu Cider. Bylo teplé pozdní léto a na jasném nočním nebi nad její hlavou svítil měsíc. Přestože bylo stále relativně brzy, předměstské ulice byly opuštěné, neboť stále platil celoměstský zákaz vycházení; nikdo mladší osmnácti let nesměl být po setmění venku, dokud nebudou vrazi chyceni a bezpečně vsazeni za mříže. Raccoon City mělo za sebou napjaté, tiché léto, takové aspoň bylo na povrchu.

Míjela tiché domy, z jejichž oken dopadala na pečlivě udržované trávníky slabá zář televizí, a vzdálené cvrkání cvrčků a občasné zaštěkání psa byly jedinými zvuky, které se vznášely ve vzduchu svištícím kolem ní. Nervózní obyvatelé Raccoonu se schovávali za zamčenými dveřmi a čekali na oznámení, že vrazi byli zatčeni a město je opět bezpečné.

Kdyby tak věděli…

Rebecca jim na okamžik záviděla jejich nevědomost. Za poslední dva týdny dospěla k dosti skličujícímu závěru, že znát pravdu není zas až taková výhra – zvlášť když jí nikdo nevěřil.

Od noční můry ve Spencerově sídle uplynulo dlouhých, nemilosrdných třináct dní. Přeživší členové S.T.A.R.S. unikli zradě a smrti, jen aby narazili na masivní zeď posměšné nevíry, když se pokusili svůj příběh sdělit světu. Jill, Chris, Barry i ona sama byli místními plátky označeni za narkomany a hůř, bezpochyby pod tlakem Umbrelly – a po jejich odvolání už jim odmítla věřit i RPD. A nyní, když Umbrella převzala vyšetřování požáru a bezpochyby se zbavila i posledních zbytků důkazů… bylo to, jako by Umbrella byla všude, kam se členové S.T.A.R.S. obrátili, mastila lidem kapsu, zametala stopy a znemožňovala jim přesvědčit kohokoli, aby je vyslechl.

Ne že by to jinak bývalo snadné. Jedna z největších a nejváženějších výzkumných a farmaceutických společností na světě – a také hlavní zdroj příjmů v Raccoonu – prováděla výzkum biologických zbraní v tajné laboratoři, kde vytvářela pokusná monstra… Kdybych nevěděla, že je to pravda, měla bych asi samu sebe za blázna.

Aspoň to nejhorší už skončilo. Po zničení laboratoře ustaly útoky na Raccoon – a přestože viníci stále nebyli hnáni k odpovědnosti, říkala si, že je to jen otázkou času. Umbrella experimentovala s nebezpečnými věcmi a to před vyšetřováním S.T.A.R.S. neskryje. Ona a ostatní si prostě budou muset hlídat záda, dokud velitelství nepošle posily.

A když už o tom mluvíme – au…

Pouzdro se zbraní ji dloubalo do žeber. Rebecca si ho upravila přes tenké bavlněné triko a doufala, že po dnešním večeru už nebude muset zbraň nosit – tato byla revolver ráže .38 s krátkou hlavní z Barryho sbírky. Nemohla mluvit za ostatní, sama se ale od útěku ze Spencerova sídla pořádně nevyspala a chodit všude ozbrojená nebyla její představa bezpečí.

V duchu si povzdychla, zabočila na Fosterovu a šlapala tmou do pedálů směrem k Barryho domu. Hádala, že svolal schůzku proto, že se mu ozvalo velitelství s rozkazy. Oznámil jí jen, že došlo k „vývoji“ a že se má co nejdříve dostavit k němu domů – a třebaže se snažila nenechat se unést představivostí, nemohla si pomoct, od chvíle, co zavolal, měla žaludek stažený vzrušením. Možná poletí do New Yorku, aby podali hlášení vyšetřovacímu týmu, nebo dokonce do Evropy a zúčastní se nájezdu na sídlo Umbrelly…

Ať už je pošlou kamkoli, určitě to bude lepší než zůstat v Raccoonu. Napětí z toho, že se neustále museli ohlížet přes rameno, je všechny ničilo. Chris se zdál být přesvědčený o tom, že Umbrella jen čeká, až se veřejnost přestane o S.T.A.R.S. zajímat, aby zasáhla, byla to ale jen teorie – zrovna dobře se jí ale kvůli ní neusínalo. Zbabělec Vickers utekl z města už po dvou dnech, protože nedokázal napětí snést – a přestože Jill, Chris a Barry Bradovu ustrašenost odsuzovali, Rebecca začínala přemýšlet, jestli pilot Alfa týmu přece jen neměl dobrý nápad. Ne že by chtěla, aby to Umbrelle prošlo, nebylo pochyb o tom, že její experimenty byly morálně zavrženíhodné a rozhodně nelegální – dokud ale S.T.A.R.S. nepošle pomoc, zůstávat v Raccoon City bylo nebezpečné.

Po dnešním večeru už ale ne; stačilo ještě chvíli počkat a bude po všem. Už žádné zbraně, žádné zamčené dveře – žádné další obavy z toho, co nám Umbrella provede kvůli tomu, že známe pravdu.

Když podali hlášení, nadřízení v New Yorku jim rozkázali zůstat na místě. Sám náměstek ředitele Kurtz jim slíbil, že se na celou věc osobně podívá a ozve se jim – uběhlo ale jedenáct dní a pořád nic. Neměla v úmyslu utéct jako Brad, začala ale nenávidět pouzdro u boku, tíhu smrtící oceli každičký okamžik, co byla vzhůru. Proboha, měla být obyčejný chemik…

A až dorazí posily, možná mě odsunou do jedné z laboratoří a dovolí mi zkoumat ten virus. Technicky vzato pořád patřím k týmu Bravo; určitě mě nebudou chtít v první linii…

Bylo jisté, že by tak nejlépe uplatnila svůj talent. Ostatní byli zkušení vojáci, Rebecca ale byla u S.T.A.R.S. sotva pět týdnů. Její první misí byla ta v Raccoon Forest, která vyhladila přes půlku jejího týmu a upozornila ostatní na tajemství Umbrelly. Od té doby se snažila vzpomenout si na všechno, co věděla o molekulární architektuře virů, aby dokázala určit replikační strategii T-Viru. Tým S.T.A.R.S. teď nepotřeboval polní mediky, potřeboval vědce… a pokud katastrofa ve Spencerově sídle něco dokázala, pak to, že patří do laboratoře. Tu noc se dobře držela, věděla ale, že rozborem T-Viru může lépe přispět k zastavení Umbrelly.

A přiznej si to, šeptala její mysl, fascinuje tě. Možnost studovat nový a zatím neklasifikovaný mutagen, odhalit jeho fungování – to je tvoje parketa.

Jo, no, nebyla žádná hanba milovat svoji práci. Do S.T.A.R.S. vstoupila právě kvůli takové šanci – a s trochou štěstí se po dnešní schůzce sbalí, vypadne z Raccoon City a zahájí novou etapu svého života jako biochemik S.T.A.R.S.

Zastavila na konci bloku, před obrovským dvoupodlažním viktoriánským domem natřeným na světle žluto, pečlivě se rozhlédla, aby se ujistila, že se neděje nic podezřelého, a teprve pak sesedla z kola. Burtonovi bydleli hned vedle rozlehlého předměstského parku s hustým lesem. Ještě před několika týdny by se s tichým parkem s radostí prošla, užívala si mírné letní noci a pozorovala hvězdy; teď v něm ale viděla jen další temné místo, kde se někdo mohl schovat. Navzdory teplému, vlhkému vzduchu se otřásla a pospíšila si po chodníku ke dveřím.

Vytáhla kolo nahoru na verandu, utřela si pot z týlu a zkontrolovala hodinky. Měla skvělý čas, od Barryho telefonátu uběhlo sotva dvacet minut. Rebecca opřela kolo o zábradlí a modlila se, aby Barry měl dobré zprávy.

Než mohla zaklepat, otevřel Barry dveře a vyplnil je svojí svalnatou postavou v triku a džínech. Barry posiloval. Brutálně.

Usmál se na ni, pustil ji dovnitř, rychle se rozhlédl po tiché ulici a pak ji následoval do haly. V pouzdře na boku měl svůj Colt Python, takže vypadal jako přerostlý kovboj.

„Viděla jsi někoho?“ zeptal se nedbale.

Zavrtěla hlavou. „Ne. A vzala jsem to zadními uličkami.“

Barry kývl, a přestože se stále lehce usmíval, v očích měl uštvaný pohled, který ho neopouštěl od chvíle, co jen o vlásek unikli smrti. Ráda by mu řekla, že ho nikdo neviní, věděla ale, že by to nic nezměnilo; Barry si pořád kladl za vinu spoustu věcí, které se tu noc v usedlosti staly. Navíc to vypadalo, že zhubl, ji ale napadlo, že to má víc společného s tím, že mu schází žena a děti; ihned po incidentu je poslal pryč z města, protože se bál o jejich bezpečí.

Další způsob, jak Umbrella narušila naše životy…

Vedl ji širokou chodbou kolem schodů a stěn vyzdobených zarámovanými obrázky, které pastelkami nakreslily jeho dcery. Dům Burtonových byl prostorný a nesourodý, plný odřeného a starého nábytku, který byl ztělesněním rodinného života.

„Chris a Jill by tu měli být každou chvíli. Dáš si kávu?“

Zdál se napjatý a nervózně se škrábal v krátkém rusém vousu.

„Ne, díky. Možná trochu vody.“

„Jo, jasně. Běž a představ se, hned jsem zpátky.“ Odspěchal do kuchyně dřív, než se mohla zeptat, co se děje.

Představ se? Co se tu děje?

Prošla klenutým vchodem do přecpaného, pohodlného obýváku a překvapeně se zastavila, na jedné z pohovek totiž seděl cizí muž. Když vešla, vstal a usmál se – podle toho, jak mhouřil své tmavé oči, ale poznala, že ji hodnotí.

Ještě před několika týdny by se pod upřeným pohledem začala stydlivě ošívat. Byla nejmladší členkou S.T.A.R.S., která kdy byla přijata do aktivní služby, a věděla, že na to i vypadá – pokud ale vyplynulo z incidentu v laboratoři Umbrelly něco pozitivního, pak to, že překonala takové věci, jako byl společenský stud. Boj s domem plným netvorů člověku vnutil správný náhled na věc. A navíc si už zvykla na to, že na ni v jednom kuse někdo civí.

Netečně mu pohled opětovala a taky si ho změřila. Džíny, hezká košile, běžecké boty. I on měl u opasku pouzdro s devítimilimetrovou Berettou, standardní ruční zbraní S.T.A.R.S. Byl vysoký, možná o celou stopu vyšší než jejích pět stop a tři palce, ale štíhlý, postavou tak připomínal plavce. Byl pohledný skoro jako filmová hvězda, měl vysoké, opálené čelo, jemně řezané rysy, krátké, tmavé vlasy a pronikavý pohled, který jiskřil inteligencí.

„Vy musíte být Rebecca Chambersová,“ řekl. Měl britský přízvuk, a jeho slova tak zněla úsečně a vytříbeně. „Ta biochemička, že?“

Rebecca kývla. „Pracuju na tom. A vy jste…?“

Usmál se ještě víc a zavrtěl hlavou. „Prosím, odpusťte mi mé způsoby. Nečekal jsem… tedy, já…“ Obešel Barryho nízký konferenční stolek, napřáhl ruku a trochu se začervenal. „Jsem David Trapp, patřím ke S.T.A.R.S. v Exeteru v Maine,“ představil se.

Rebeccu zalila chladná úleva, vůbec jí nevadilo, že velitelství rovnou poslalo pomoc, místo aby jen zavolalo. Potřásla mu rukou a skryla úsměv, protože věděla, že ho svým vzhledem zaskočila. Nikdo nečekal osmnáctiletou vědkyni, a i když už si na překvapené pohledy zvykla, pořád jí působilo poťouchlé potěšení lidi šokovat.

„Takže jste předsunutý voj?“ zeptala se.

Pan Trapp se zamračil. „Promiňte?“

„Kvůli vyšetřování – ostatní týmy už jsou na místě nebo chcete napřed prověřit situaci a vyhrabat na Umbrellu nějakou špínu…“

Zmlkla, když začal pomalu, skoro smutně vrtět hlavou. Tmavé oči se mu leskly emocemi, které nedokázala přečíst.

Jeho hlas ale zněl frustrovaně a naštvaně – a když Rebecce došlo, co říká, kolena se jí rozklepala úzkostí a hrůzou.

„Je mi líto, že vám to musím říct, slečno Chambersová. Mám důvod domnívat se, že Umbrella přetáhla na svoji stranou klíčové členy S.T.A.R.S., a to buď úplatky, nebo hrozbami. Vyšetřování nebude – nikdo nepřijede.“

Dívčinýma světle hnědýma očima prokmitly zmatek a hrůza a zase rychle zmizely. Zhluboka se nadechla a vydechla.

„Víte to jistě? Chci říct, pokusila se Umbrella dostat i vás nebo… víte to jistě?“

David zavrtěl hlavou. „Zcela jistě to nevím, ne – ale nebyl bych tu, kdyby mi to nedělalo… starosti.“

Bylo to slabé slovo, David se ale stále nepřenesl přes šok nad tím, jak mladá je, a instinktivně ji nechtěl dál děsit. Barry se zmínil o tom, že jejich biochemička je dětský génius, nečekal ale vyloženě dítě. Na sobě měla kotníkové sportovní boty, ustřižené džíny srolované nad kolena a vytahané černé triko.

Srovnej se s tím; tohle dítě je možná jediný vědec, který nám zůstal.

Ta představa znovu rozdmýchala zlost, která už několik dní hořela v Davidově nitru. Příběh, který se začal rozvíjet po Barryho telefonátu, byl ošklivý, plný zrad a lží – a fakt, že do něj byla zapletena S.T.A.R.S., jeho S.T.A.R.S.…

Do pokoje vešel Barry se sklenkou vody. Rebecca si ji vděčně vzala a na jeden hlt půlku vypila.

Barry po něm střelil pohledem, pak se obrátil zpátky k Rebecce. „Řekl ti to, co?“

Dívka kývla. „Už to vědí Jill a Chris?“

„Ještě ne. Proto jsem vám volal,“ vysvětlil Barry. „Podívej, nechci to vykládat dvakrát. Měli bychom počkat, dokud nedorazí, teprve pak rozebrat detaily.“

„Souhlasím,“ ozval se David. Obvykle dal na první dojem, a pokud měli spolupracovat, potřeboval si udělat obrázek o dívčině povaze.

Posadili se a Barry začal Rebecce vyprávět o tom, jak se s Davidem kdysi dávno seznámil při výcviku S.T.A.R.S. Barry podal dobrý příběh, i když tím chtěl jen zabít čas. David poslouchal sotva napůl ucha, když Barry vykládal o kanadském žertíku s gumovými hady, který v noci po ukončení výcviku provedli svému suchopárnému seržantovi. Dívka se začala uvolňovat a dokonce si příběh o jejich lumpárně užívala…

… o lumpárně, kterou provedli před sedmnácti lety. Tehdy slavila první narozeniny.

I když David věděl, že v ní jeho slova musela vzbudit úzkost, prozatím se na nic neptala. Schopnost soustředit se rychle na jiný cíl byla obdivuhodná a on ji nikdy plně neovládl.

Sám nedokázal myslet na nic jiného už od chvíle, co zavolal náměstkovi ředitele S.T.A.R.S. Kvůli Davidově oddanosti organizaci pro něj byla její zrada o to hořčejší a zanechala mu v ústech pachuť, které se nemohl zbavit. David pro S.T.A.R.S. skoro dvacet let prakticky žil, dala mu věci, které mu během dospívání chyběly – sebeúctu, smysl života a integritu.

A teď odepíše oddané muže a ženy, mě i mé životní dílo, jako by nic neznamenaly. Jaká byla naše cena? Kolik musela Umbrella zaplatit S.T.A.R.S. za její čest?

David potlačil vztek a znovu se soustředil na Rebeccu. Pokud bylo vše, co zjistil, pravda, čas se jim krátil a jejich zdroje byly nyní značně omezené. Důležitá teď ale byla její motivace, ne ta jeho.

Z její řeči těla vyčetl, že není stydlivá ani poddajná, zato je velmi bystrá; její oči inteligencí doslova jiskřily. Podle Barryho slov se po celou dobu operace ve Spencerově sídle chovala velmi profesionálně. A podle záznamů byla víc než kvalifikovaná pracovat s virem, pokud ovšem byla tak dobrá, jak hodnocení říkalo – a pokud bude ochotná znovu riskovat život.

To bude ožehavé. Nebyla u S.T.A.R.S. dlouho a vědomí, že organizace zaprodala své lidi, v ní nevzbudí důvěru v úkol, který je čekal. Bylo by pro ni snazší prostě se sbalit a vypadnout, dokud je čas. Vlastně by to byla nejrozumnější volba pro všechny.

Ozvalo se klepání na dveře. Asi dorazili zbývající dva členové týmu Alfa. Davidovi sklouzla ruka k pažbě devítimilimetrové pistole, zatímco Barry šel otevřít. Když se vrátil spolu se dvěma lidmi ze svého týmu, David se uvolnil a vstal, aby mohl být formálně představen.

„Jill Valentineová, Chris Redfield – kapitán David Trapp, vojenský stratég S.T.A.R.S. v Exeteru v Maine.“

Pokud si David dobře vzpomínal, Chris byl odstřelovač a Jill specialistka na vloupačky. Podle Barryho jejich pilot, Brad Vickers, vzal do zaječích krátce po incidentu v usedlosti. Došlo mu, že to není velká ztráta; znělo to, jako by na toho muže nebyl spoleh.

Potřásl si s oběma rukama, všichni se posadili a Barry na něj kývl.

„David je můj starý kamarád. Hned po výcviku jsme dva roky sloužili ve stejném týmu. Asi před hodinou se objevil u mě na prahu a přinesl novinky. Pochopil jsem, že to nepočká. Davide?“

David si odkašlal a snažil se soustředit na důležitá fakta. Po krátké odmlce začal od začátku.

„Jak dobře víte, před šesti dny obvolal Barry několik poboček S.T.A.R.S., aby zjistil, jestli se jim velitelství neozvalo kvůli tragédii, ke které tady došlo. Spojil se i se mnou. Bylo to poprvé, co jsem o tom slyšel. Od té doby se mi podařilo zjistit, že ústředí v New Yorku o vašem odhalení nikomu neřeklo. Nikdo neobdržel žádné varování ani interní hlášení. Nikdo ze S.T.A.R.S. o Umbrella Corporation nic neví.“

Chris a Jill si vyměnili ustarané pohledy.

„Možná ještě neskončili s vyšetřováním,“ namítl Chris pomalu.

David zavrtěl hlavou. „Hned další den jsem osobně mluvil s náměstkem ředitele. Neřekl jsem mu, kdo mě kontaktoval, jen že jsem se doslechl o nějakém problému v Raccoonu a chci vědět, co je na tom pravdy.“

Změřil si shromážděné členy týmu a v duchu si povzdychl. Měl pocit, jako by to probral už tisíckrát.

Jen v duchu, hledal jsem nějakou jinou odpověď… žádná ale neexistuje.

„Náměstek ředitele mi nedal přímou odpověď,“ pokračoval, „varoval mě ale, že o tom mám mlčet, dokud nedostanu oficiální zprávu. Přiznal jen to, že se v Raccoon City zřítil vrtulník – a naznačil, že se přeživší členové S.T.A.R.S. snaží hodit vinu na Umbrellu, protože jsou naštvaní kvůli nějakým sporům o financování.“

„To ale není pravda!“ vyjela Jill. „Vyšetřovali jsme vraždy a zjistili jsme…“

„Ano, Barry mi o tom řekl,“ přerušil ji David. „Odhalili jste, že k vraždám došlo v důsledku nehody v laboratoři. Unikl z ní T-Virus, se kterým Umbrella experimentovala, a proměnil vědce v šílené zabijáky.“

„Přesně to se stalo,“ potvrdil Chris. „Vím, že to zní bláznivě, ale my tam byli, viděli jsme je.“

David kývl. „A já vám věřím, i když musím přiznat, že po rozhovoru s Barrym jsem byl dost skeptický. Jak říkáte, zní to ‚bláznivě‘ – ale můj telefonát do New Yorku a všechno, co se od té doby stalo, můj názor změnily. Znám Barryho už dlouho a vím, že by neobvinil Umbrellu, kdyby za to opravdu nemohla. Dokonce se mi přiznal, že se nedobrovolně podílel na pokusu zamést celou věc pod koberec.“

„Ale pokud vám Tom Kurtz řekl, že žádné spiknutí neexistuje…“ řekl Chris.

David si povzdychl. „Ano. Musíme předpokládat, že naše vlastní organizace byla oklamána – nebo že někteří členové S.T.A.R.S. pracují pro Umbrellu podobně jako kapitán Wesker.“

Zavládlo ticho, jak všichni přemítali o tom, co se právě dozvěděli. David viděl v jejich tvářích zlost a zmatek. Věděl, jak se cítí. Znamenalo to, že ředitelé S.T.A.R.S. byli buďto zmanipulováni nebo zkorumpováni Umbrellou – a přeživší z týmu v Raccoonu byli necháni na holičkách a vydáni napospas Umbrelle.

Bože, kéž bych mohl uvěřit tomu, že se jedná jen o velkou chybu.

„Před třemi dny jsem cestou do práce zjistil, že mě sledují,“ řekl tiše. „Nepoznal jsem, o koho jde, předpokládám ale, že to byli lidi z Umbrelly a sledovali mě kvůli mému telefonátu do New Yorku.“

„Zkusil jste se spojit s Palmierim?“ zeptala se Jill.

David kývl. Byl si naprosto jistý, že národní velitel S.T.A.R.S. by nikdy úplatek nepřijal; Marco Palmieri byl u S.T.A.R.S. od samého začátku. „Jeho sekretářka mě informovala, že právě dohlíží na tajnou operaci na Středním Východě a celé měsíce nebude v kontaktu – a navíc se rozneslo, že mu v jeho nepřítomnosti zařídili odchod do důchodu.“

„Myslíte, že je zatím Umbrella?“ zajímal se Chris.

David pokrčil rameny. „Během let obdržela S.T.A.R.S. od Umbrelly velké sponzorské dary, což znamená, že Umbrella má v organizaci kontakty. Pokud chce zabránit tomu, aby ji S.T.A.R.S. vyšetřovala, zbavit se doktora Palmieriho je krok správným směrem.“

David si všechny změřil a snažil se odhadnout, jestli jsou připravení na zbytek. Barry zaťal ruce v pěst a hleděl na ně, jako by je nikdy dřív neviděl. Jill a Rebecca se zdály pohroužené do myšlenek, vypadalo to ale, že přijaly jeho slova jako pravdu. Aspoň jim to ušetří čas…

Chris vstal, začal přecházet sem a tam a mladistvá tvář mu zrudla zlostí. „Což znamená, že místní nám nevěří, posily nedorazí a vlastní lidé nás označili za lháře. Vyšetřování Umbrelly skončilo a my jsme v háji, je to tak?“

Davidovi bylo jasné, že se Chris nezlobí na něj, stejně jako jeho vlastní vztek nebyl namířený proti mladému členovi týmu Alfa. Pomyšlení na to, co Umbrella udělala, do čeho se S.T.A.R.S. zapletla – dělalo se mu zle zlostí a bezmocí, jaké necítil už od dětství.

Přestaň myslet na sebe. Pověz jim zbytek.

David vstal a zadíval se na Chrise, mluvil ale ke všem. S tímto se nesvěřil ještě ani Barrymu.

„Vlastně je toho víc. Zdá se, že Umbrella má na pobřeží Maine další zařízení, kde provádí experimenty se svým virem – a stejně jako tady i tam nad ním ztratili kontrolu.“

David se otočil k Rebecce, která na něj s hrůzou civěla, a dodal: „Vezmu tam svůj tým i bez svolení S.T.A.R.S. – a chci, abyste šla s námi.“

2

Všichni na Davida zírali a Chris měl pocit, jako by právě dostal ránu do břicha. Pořád se ještě nevzpamatoval z informací o S.T.A.R.S., z pochopení, že jsou odkázáni jen sami na sebe, a teď se dozvěděl, že existuje další laboratoř?

A on chce vzít Rebeccu…

David pokračoval a tmavé oči stále upíral na mladou členku týmu Bravo: „Probral jsem to s lidmi ze svého týmu, s těmi, které považuju za důvěryhodné, a tři souhlasili, že půjdou se mnou. Nebudu vám lhát – bude to nebezpečné, a protože nebudeme mít podporu S.T.A.R.S., není jisté, že se nám podaří laboratoř zavřít. Chci se prostě dostat dovnitř, sebrat solidní důkazy o existenci T-Viru, a zase vypadnout, než se někdo dozví…“

Chris ho přerušil, než si to mohl rozmyslet: „Jdu s vámi.“

„Půjdeme všichni,“ prohlásil Barry. Jill kývla a objala kolem ramen Rebeccu, která byla ve tváři celá ruda a působila rozčileně. Když na ni Chris pohlédl, opět mu připomněla Claire. Nebylo to jen fyzickou podobou; Rebecca byla stejně bystrá a měla v sobě stejně energickou směs kuráže a rozvahy jako jeho mladší sestra. A katastrofa ve Spencerově sídle v něm vyvolala vůči Rebecce stejně ochranitelské sklony. Až příliš mnoho jeho přátel už muselo zemřít. Joseph, Richard, Kenneth, Forest a Enrico – nemluvě o Billym Rabbitsonovi; jeho tělo se nikdy nenašlo, Chris ale nepochyboval o tom, že ho Umbrella odstranila, aby nemohl mluvit. Ne že by se o sebe Rebecca neuměla postarat…

…ale sakra, patří k týmu. Bez nás nikam nepůjde.

David zavrtěl hlavou. „Podívejte, nejde tu o skutečnou tajnou operaci; už s pěti lidmi to bude problém. Rebecca má znalosti potřebné k tomu, aby nám pomohla najít data o viru, a taky ví, na jaké příznaky dávat pozor.“

„Svůj tým máte přímo tady,“ řekl Chris. „Vezměte s sebou nás a vaši lidé ať proklepnou Umbrellu.“

David se znovu posadil a bezvýrazně se zadíval na Chrise. „Povězte mi, kdo je zapletený do konspirace Umbrelly a může krýt její výzkum,“ požádal.

Chris pohlédl na ostatní, pak zpátky na Davida a snažil se nedat najevo zmatek. „Podezříváme několik místních. Samozřejmě lidi Umbrelly. Policejního komisaře, náčelníka Ironse a jeho muže…“

David kývl. „A když to teď vypadá, že je do celé věci zapletená i S.T.A.R.S., co navrhujete?“

Kam, k čertu, míří?

Chris si povzdychl. „Já nevím. Možná bychom se měli spojit s federály a možná i s divizí vnitřních záležitostí, aby prověřila S.T.A.R.S. a RPD.“

Přerušil ho Barry: „… a s ostatními pobočkami S.T.A.R.S. Pořád jsou mezi nimi dobří lidé, kterým se nebude líbit, že všechno přebírá Umbrella.“

David znovu kývl. „Takže souhlasíte s tím, že Umbrellu je nutné zastavit, i když to bude nebezpečné?“

„No jasně,“ řekl Chris a rozzlobeně se zamračil. „Nemůžeme tu jen tak sedět a nic nedělat, nikdo netuší, co se může stát, pokud se T-Virus zase dostane ven!“

„A co mi můžete říct o klasifikaci toho viru?“ zeptal se David tiše.

Chris otevřel ústa, aby odpověděl – pak je zase zavřel a zamyšleně se zadíval na Davida.

Chystal se říct: „Zeptejte se Rebeccy.“ A David to věděl.

David vstal, všechny si postupně změřil, a když promluvil, zněl jeho hlas rázně a odhodlaně: „Souhlasím, Umbrellu je nutné zastavit – ale nic si nenamlouvejme. Mluvíme tu o tom, že se oddělíme od S.T.A.R.S. a půjdeme bez podpory proti nadnárodní společnosti. Nikde nebudeme v bezpečí a naší jedinou šancí je, že každý z nás udělá, co bude moct, v čem je dobrý, aby dostal Umbrellu na kolena.“

Upřel chladný pohled na Chrise, jako by si uvědomoval, že právě jeho musí přesvědčit. „Vy, Jill a Barry už víte, co tu hledat, a jste u S.T.A.R.S. mnohem déle než Rebecca. Měli byste zůstat tady, stranou, a pokusit se vyšťourat spojení mezi místní policií a Umbrellou – a obrátit se na členy S.T.A.R.S., kteří by nám podle vás mohli pomoct.“

David se znovu otočil k Rebecce. „A pokud budete souhlasit, pak bychom měli my dva ještě dneska v noci vyrazit do Maine. Podle informací, které se mi dostaly do rukou, to vypadá, že se tamní situace vymkla kontrole. Můj tým je připravený; vyrazili bychom zítra po setmění.“

V pokoji se na chvíli rozhostilo ticho, jediným zvukem bylo bzučení stropního větráku. Chris se pořád zlobil, v Davidově logice ale nenašel žádnou slabinu; jejich šance odhadl správně, a ať už se to Chrisovi líbilo nebo ne, bylo jen na Rebecce, jestli pojede do Maine nebo ne.

„Jaké máte informace?“ zeptala se Jill rozvážně. „Jak jste se o laboratoři dozvěděl?“

David vzal do ruky otlučený kufřík, chvíli se v něm přehraboval, pak vytáhl složku. „Je to zajímavý, i když divný příběh. Doufal jsem, že jeden z vás dokáže něco z toho rozluštit…“

Zatímco mluvil, položil na konferenční stolek tři listy papíru. Zdálo se, že jde o fotokopie novinových výstřižků a jednoduchý diagram. „Krátce potom, co jsem mluvil s velitelstvím, mě navštívil cizí muž, který tvrdil, že je přítelem S.T.A.R.S.… Prý se jmenuje Trent a dal mi tohle.“

„Trent!“ řekla Jill vzrušeně. S vykulenýma očima se otočila ke Chrisovi, kterému poskočilo srdce. Na jejich tajemného dobrodince skoro zapomněl.

Trent varoval Jill před zrádcem a řekl Bradovi, kde je má vyzvednout…

David hleděl na Jill a tvářil se zmateně. „Vy ho znáte?“

„Těsně předtím, než jsme vyrazili zachránit tým Bravo, mi muž jménem Trent dal informace o Spencerově sídle a varoval mě před Weskerem,“ vysvětlila Jill. „Byl to dost divný pavouk, takový podezřelý chlapík – úplně neprůhledný, víte? Věděl ale o Umbrelle a všechno, co mi řekl, byla nakonec pravda.“

Barry kývl. „A Brad Vickers tvrdil, že mu Trent dal souřadnice usedlosti hned potom, co Wesker aktivoval samodestrukční systém. Kdyby to neudělal, vyletěli bychom do vzduchu spolu se zbytkem usedlosti.“

Když se shlukli kolem Barryho konferenčního stolku a zadívali se dolů na papíry, Chris si uvědomil, že ho začíná příšerně bolet hlava. S.T.A.R.S. pracovala pro Umbrellu a v Maine se nacházela další laboratoř zkoumající T-Virus – a teď se navíc znovu objevil Trent jako nějaký tajemný kmotříček z pohádky, jehož motivy nebylo možné uhádnout. Připomínalo to hru o všechno, jejímž cílem bylo rozlousknout konspiraci Umbrelly.

A my nemáme na vybranou a musíme hrát dál – čí hru ale hrajeme? A o co přijdeme, když prohrajeme?

Chris střelil nešťastným pohledem po Rebecce. Znovu si vzpomněl na svoji mladší sestru a přál si, a ne poprvé, aby o Umbrelle nikdy neslyšeli.

* * *

David je sledoval, jak rozebírají informace od Trenta, a nějak ho nepřekvapilo, že ten tajemný cizinec S.T.A.R.S. už dříve kontaktoval. Byl profesionál, David si ale neuměl představit v čem.

Proč nám chce pomoct zničit Umbrellu? Co z toho má?

David si vzpomněl na jejich krátké setkání sotva před pěti dny a lámal si hlavu nad tím, jestli mu neušly nějaké dodatečné stopy, jestli mu něco neuniklo. Domů z práce se vrátil pozdě a pršelo…

… lilo jako z konve a okny cloumal hrom letní bouřky, který přehlušil tiché klepání…

S.T.A.R.S. v Exeteru si užívali bezproblémové léto, samé papírování, žádná akce. Tým Bravo vyrazil na seminář o kriminální analýze do New Hampshire a David si pohrával s myšlenkou, že si sbalí kufr a na několik posledních dnů tam taky zaskočí – dokud neobdržel Barryho telefonát a neodhalil první náznaky toho, že na velitelství není něco v pořádku.

Hned další den zavolal několika kontaktům, diskrétně se jich poptal a vyhrabal vše, co měli ve složkách na Umbrellu, domů se tak dostal až kolem půlnoci. Prudký liják ho zahnal do domu, jehož studená, tmavá atmosféra dokonale odpovídala jeho náladě. Nalil si skotskou, svezl se na gauč a hlava se mu točila v důsledku toho, co odhalil – buďto lhal jeho starý přítel Barry nebo náměstek ředitele S.T.A.R.S.

Klepání na dveře bylo tak tiché, že ho zpočátku vůbec neregistroval, bubnování deště do střechy ho totiž přebilo. Potom ale klepání zesílilo.

David se zamračil, pohlédl na hodinky a pomalu se vydal ke dveřím, přitom uvažoval, kdo to může uprostřed noci být. Žil sám a rodinu neměl; musel to být kolega z práce anebo měl někdo potíže s autem…

Pootevřel dveře – a spatřil, že na verandě stojí muž v černém baloňáku, kterému po tváři crčí stružky vody.

Cizinec se otevřeně, přátelsky usmál a oči se mu zaleskly humorem. „David Trapp?“

David si muže změřil. Byl vysoký, hubený a možná o několik let starší než David, mohlo mu být tak dvaačtyřicet, třiačtyřicet. Déšť mu přilípl tmavé vlasy k hlavě a v ruce v rukavici držel velkou obálku.

„Ano?“

Muž se ještě víc zakřenil. „Jmenuju se Trent a tohle je pro vás.“

Podal mu vlhkou obálku a David na ni obezřetně pohlédl, protože si nebyl jistý, jestli si ji má vzít nebo ne. Pan Trent nepůsobil nebezpečně ani výhrůžně, přesto to byl cizinec a David rád věděl, od koho přijímá dary.

„Znám vás?“ zeptal se David.

Trent zavrtěl hlavou a nepřestával se usmívat. „Ne. Ale já znám vás, pane Trappe. A taky vím, proti čemu se chystáte jít. Věřte mi, budete potřebovat veškerou pomoc.“

„Nevím, o čem to mluvíte. Možná jste si mě s někým spletl.“

Trentův úsměv zmizel, napřáhl ruku s obálkou a lehce přimhouřil tmavé oči. „Pane Trappe, prší. A tohle je pro vás.“

David zmateně a trochu podrážděně otevřel dveře, aby obálku přijal. Jakmile ji uchopil, Trent se otočil a zamířil pryč. „Počkejte chvíli.“

Trent ho ignoroval a zmizel v deštěm zmáčených stínech vedle domu. David zůstal nejistě stát ve dveřích, v ruce držel vlhkou obálku a ještě minutu zíral do propršené tmy, pak se vrátil zpět dovnitř. Jakmile si prostudoval obsah, zalitoval, že za Trentem nevyrazil, v tu dobu už ale bylo ovšem pozdě.

Příliš pozdě a bylo rovněž až příliš očividné, o čem Trent mluvil. Věděl o Umbrelle a o S.T.A.R.S., pro koho ale pracuje? A proč se rozhodl kontaktovat mě?

Jill a Rebecca studovaly mapu a Barry a Chris se zatím probírali kopiemi novinových článků. Byly čtyři, všechny z nedávné doby a všechny psaly o pobřežním městečku Caliban Cove v Maine. Tři z nich se zabývaly zmizením místních rybářů, všichni byli považováni za mrtvé. Čtvrtý byl docela humorný text o „duších“, kteří strašili v místní zátoce; několik místních prý slyšelo zvuky, které se pozdě v noci nesly nad hladinou a připomínaly „křik zatracených“. Pisatel článku žertovně navrhl, aby svědci tohoto fenoménu přestali před spaním pít ústní vodu. Zábavné. Pokud jste nevěděli o Umbrelle.

Mapa ukazovala pobřeží na jih od městečka a letecký obrázek samotné zátoky. David si o té oblasti zjistil několik věcí v knihovně v Exeteru, protože mu po Barryho telefonátu nebylo příjemné použít počítač S.T.A.R.S. Značně izolovaný kus pobřeží vlastnila už několik let jistá anonymní skupina. Na severním okraji zátoky, na útesu, který měl být provrtaný mořskými jeskyněmi, stál nefunkční maják.

Trentova mapa ukazovala několik budov za majákem a pod ním a také malé molo na jižním okraji otevřeného srpku. Podél celé zátoky se na straně od pevniny táhla přerušovaná linie, pravděpodobně plot. Nad ní bylo velkým písmem napsáno CALIBAN COVE. Pod ní menším slova UMB. VÝZKUM A TESTOVÁNÍ.

Třetí papír, který mu Trent dal, David nechápal; stál na něm krátký seznam jmen, celkem sedm: LYLE AMMON, ALAN KINNESON, TOM ATHENS, LOUIS THURMAN, NICOLAS GRIFFITH, WILLIAM BIRKIN, TIFFANY CHINOVÁ.

Těsně pod nimi, uprostřed stránky, byla kudrnatým písmem připsána něco jako báseň.

Jill vzala papír znovu do ruky a pečlivě si ho přečetla. Pohlédla na Davida a usmála se.

„Není pochyb o tom, že se jedná o stejného Trenta. Ten chlap miluje hádanky.“

„Tušíte, co to znamená?“ zeptal se David.

Jill si těžce povzdychla. „No, jedno z těch jmen, stálo v materiálech, které mi dal Trent – William Birkin. Zjistili jsme, že aspoň někteří z těch lidí byli výzkumníky ve Spencerově institutu, takže bych se vsadila, že ti lidé taky pracovali pro Umbrellu. Birkin možná nebyl v usedlosti, když byla zničena. Ostatní nepoznávám.“

David kývl. „Projel jsem všechny databází S.T.A.R.S. a nic jsem nenašel. Ale ten zbytek… Má to být nějaká hádanka?“

Jill se zadívala zpátky na papír, zamračila se a přečetla si ho pro sebe:

Ammonova zpráva obdržena/modrá série/vložte odpověď pro klíč/písmena a čísla pozpátku/ /časová duha/nepočítejte/modrá jako přístup.

Rebecca si od ní papír vzala a Jill znovu pohlédla zamyšleně na Davida. „Spousta z toho, co mi Trent dal, se zpočátku zdála nahodilá, všechno ale mělo spojitost s tajemstvími Spencerova sídla; celé to místo bylo prošpikované hlavolamovými zámky a pastmi. Možná to tentokrát bude stejné. Vztahuje se to k něčemu, co objevíte.“

„Ach, do prdele.“

Všichni pohlédli na Rebeccu, která zírala na horní část stránky a z tváře jí vyprchala všechna barva. Pohlédla na Davida s výrazem zoufalé úzkosti.

„Na seznamu je Nicolas Griffith.“

David kývl. „Vy ho znáte?“

Rozhlédla se po ostatních a ve tváři se jí zračilo rozčilení. „Jo, ale myslela jsem, že je mrtvý. Patřil k největším mozkům, k nejbrilantnějším mužům v oboru biologie.“ Otočila se zpátky k Davidovi a oči měla plné hrůzy. „Pokud pracuje pro Umbrellu, musíme se bát něčeho víc než jen úniku T-Viru. Je géniem na poli molekulární virologie, a pokud historky nelžou, je taky naprosto šílený.“

Rebecca pohlédla zpátky na seznam a žaludek se jí stáhl.

Doktor Griffith pořád žije… a pracuje pro Umbrellu. Mohlo by to být ještě horší?

„Co nám o něm můžete říct?“ zeptal se David.

Rebecce vyprahlo v ústech. Natáhla se po sklence vody a celou ji vypila, než se na Davida podívala.

„Kolik toho víte o virologii?“ zeptala se.

Pousmál se. „Nic. Proto jsem tady.“

Rebecca kývla a snažila se přijít na to, kde začít. „Dobrá. Viry jsou klasifikovány podle své replikační strategie a typu nukleové kyseliny ve virionech – to je specializovaný prvek viru, který mu umožňuje přenášet svůj genom z jedné živé buňky do druhé. Genom je jednoduchá sada chromozomů. Podle Baltimorovy klasifikace existuje sedm odlišných typů virů a každá skupina infikuje jisté organizmy jistým způsobem.

V šedesátých letech jeden mladý vědec na soukromé univerzitě v Kalifornii tuto teorii popřel a trval na tom, že existuje osmá skupina – založená volně na dsDNA a ssDNA virech – která dokáže infikovat všechno, s čím přijde do kontaktu. Byl to doktor Griffith. Vydal na to téma několik prací, a i když se ukázalo, že se zmýlil, jeho úvahy byly brilantní. Vím to, četla jsem je. Vědecká komunita se jeho teorii vysmála, ale jeho výzkum virově specifických inkluzivních tělísek v cytoplasmě bez lineárního genom…“

Rebecca zmlkla, když si všimla jejich nechápavých výrazů. „Promiňte. Každopádně, Griffith se přestal snažit svoji teorii dokázat, spoustu lidí ale zajímalo, s čím přijde dál.“

Jill se zamračila a přerušila ji. „Kde ses to všechno naučila?“

„Ve škole. Jeden z mých profesorů byl velký fanda historie vědy. Jeho specialitou byly vyvrácené teorie… a skandály.“

„Takže co se stalo?“ zeptal se David.

„Další zprávy, které se v souvislosti s Griffithem objevily, říkaly, že ho z univerzity vyhodili. Doktor Vachss – to byl můj profesor – tvrdil, že oficiálně Griffitha propustili proto, že užíval drogy, metamfetaminy, říkalo se ale, že experimentoval s drogami navozenou behaviorální modifikací na dvou svých studentech. Žádný o tom nechtěl mluvit, jeden ale nakonec skončil v blázinci a druhý spáchal sebevraždu. Nic mu sice nedokázali, potom už ho ale nikdo nechtěl zaměstnat a co se týká faktů, po Nicolasi Griffithovi se slehla zem.“

„Je toho ale víc?“ zeptal se David.

Rebecca pomalu přitakala. „V polovině osmdesátých let vtrhla policie do soukromé laboratoře ve Washingtonu a objevila tam tři mrtvé muže, všichni zemřeli na nákazu filovirem – byl to Marburg, jeden z nejvíce smrtících virů, jaké existují. Ti muži byli mrtví celé týdny; sousedé si stěžovali na zápach. Dokumenty, které policie v laboratoři našla, naznačovaly, že ti tři byli výzkumnými asistenty doktora Nicolase Dunnea a všichni se nechali dobrovolně nakazit něčím, co měli za neškodný virus chřipky. Doktor Dunne chtěl zjistit, jestli ho dokáže vyléčit.“

Postavila se a pevně si založila paže na hrudi. Agónie, kterou museli ti muži projít; viděla obrázky obětí Marburgu.

Od počáteční bolesti hlavy po extrémní amplifikaci během několika dnů. Horečka, krevní sraženiny, šok, poškození mozku, masivní krvácení ze všech tělních otvorů – zemřeli v kaluži vlastní krve.

„A tvůj profesor si myslel, že to byl Griffith?“ zeptala se Jill tiše.

Rebecca se donutila ty obrázky potlačit. Otočila se k Jill a dokončila příběh tak, jak to udělal doktor Vachss: „Griffithova matka – její dívčí příjmení bylo Dunneová.“

Barry tiše hvízdl a Jill s Chrisem si vyměnili ustaraný pohled. David ji upřeně sledoval a jeho pohled byl chladný a nečitelný. Přesto tušila, že ví, co mu táhne hlavou.

Přemýšlí, jestli to něco mění. Jestli s ním půjdu a prohlédnu si zařízení v Caliban Cove, když teď vím, že ho řídí lidi, jako je Griffith.

Rebecca před Davidovým upřeným pohledem uhnula a zjistila, že ji sleduje i zbytek týmu, všichni měli tváře stažené starostí. Od té strašlivé noci ve Spencerově sídle se pro ni stali něčím jako rodinou. Nechtěla odejít a riskovat, že už je nikdy znovu neuvidí…

… ale David má pravdu. Bez podpory S.T.A.R.S. nebude nikdo z nás nikde v bezpečí. A tohle je moje šance jak přiložit ruku k dílu, přispět tím, v čem jsem dobrá…

Chtěla věřit tomu, že je to jediný důvod, že chce jít proto, aby svedla dobrý boj, nemohla si ale pomoct a cítila, jak jí proběhl záchvěv vzrušení při představě, že by se jí do rukou dostal T-Virus. Byla by to jedinečná příležitost studovat mutagen jako první, kategorizovat jeho účinky a rozebrat virion do nejmenších kapsid.

Rebecca se zhluboka nadechla, vydechla a rozhodla se.

„Udělám to,“ řekla. „Kdy vyrazíme?“

3

Jill cítila, jak se jí po Rebečiných slovech rozbušilo srdce a ovládl ji pocit, že se všechno děje příliš rychle, že nejsou připravení. Její rozhodnutí se zdálo náhlé, i když Jill nikdy doopravdy nepochybovala o tom, že se dobrovolně přihlásí; Rebecca byla mnohem silnější, než vypadala.

Rozhlédla se po Barryho velkém, otevřeném obýváku a diskrétně zhodnotila reakce členů týmu. Chris s napjatým výrazem a sevřenými rty nepřítomně hleděl na mapu Caliban Cove, zatímco Barry přistoupil k oknu, přes závěsy hleděl ven a mračil se, ale na nic konkrétního.

Bojí se o ni a možná by měli; Griffith vypadá jako totální cvok… ale zaváhal by někdo z nás, kdyby nás požádali, abychom šli? Jen to dokazovalo, že Rebecca je stejně oddaná jejich věci jako kdokoli z nich, což nebylo žádné velké překvapení. Seznámení s mladou členkou týmu Bravo bylo jedinou dobrou věcí, která je během frustrujících dnů, které uběhly od chvíle, kdy sídlo shořelo, potkala. Rebecca neztrácela optimismus, když šlo o jejich šance proti Umbrelle, a to i poté, co je suspendovali, a neúnavně se snažila udržet mezi nimi dobrou náladu. A navíc byla brilantní biochemička, nikdy se tím ale nechlubila, ani nepůsobila shovívavě, když se s nimi snažila diskutovat o aspektech T-Viru.

Sama Rebecca se zdála trochu rozčilená, jak těkala pohledem po mužích v pokoji. Vypadalo to, že dokonce i Davida Trappa její rozhodnutí do jisté míry znepokojilo, patrně kvůli jejímu mládí.

Muži. Rebecca je chytřejší než my všichni dohromady, kvůli jejímu mládí a roztomilosti ale mají sklony přehlížet to ostatní.

Jill zachytila její pohled a povzbudivě se usmála. V Rebečině věku byla Jill profesionální zlodějkou a navíc dobrou. Taky si dělala o Rebeccu starosti, ale jen proto, že si ji oblíbila. Skutečnost, že je mladá a žena, nebyl dostatečný důvod pro to, aby ji podceňovali.

Rebecca jí úsměv oplatila, přistoupila blíž a posadila se vedle ní, zatímco David na nejnovější členku svého týmu váhavě kývl.

„Tak jo. Fajn. Ve dvacet tři nula nula odlétá letadlo do Bangoru s návazným letem, který nás dopraví na letiště kousek od Exeteru. Napadlo mě, že bychom si mohli projít strategii a cestou na letiště se pak zastavit u vás doma, abyste si mohla sbalit několik věcí.“

Rebecca kývla a Barry pootevřel okno, připojil se k nim a opřel se o područku gauče. Založil si paže na hrudi a ukázal bradou na Davida.

„Ty jsi stratég,“ řekl ne nelaskavě. „Co kdybys začal?“

Bylo zjevné, že mezi nimi existuje vzájemný respekt, a Jill se proto David líbil ještě víc. Navzdory všemu, co Barry zpackal během fiaska ve Spencerově sídle, se mu Jill naučila důvěřovat, což pro ni nebylo snadné, a zdálo se, že on schopnostem Davida Trappa věří.

„Nechci převzít velení,“ začal David, „vymyslel jsem ale několik možných postupů. O zradě S.T.A.R.S. vím už několik dní… napadlo mě, že bychom mohli rozebrat co dál. Uvědomuju si, že to pro vás musí být pořádný šok.“

Když mluvil o „zradě“, Jill v jeho hlase zaslechla náznak hořkosti, které si všimla už dřív. Skutečnost, že S.T.A.R.S. vlezla do postele s Umbrellou, se panu Trappovi očividně nelíbila…

… a Chrisovi ani Barrymu asi taky ne. Oba investovali do S.T.A.R.S. víc času než já nebo Becca…

Jill zklamalo a rozzlobilo, že se S.T.A.R.S. zaprodala, nijak to ale neovlivní její odhodlání pokusit se Umbrellu zničit. Její cesta byla vytyčena v den, kdy brutálně zavraždili sestry McGeeovy. Dvě holčičky byly její kamarádky a taky první nevinné oběti úniku T-Viru ve Spencerově sídle.

Odsunula podobné myšlenky stranou a soustředila se na problém, který měli před sebou. Bez podpory S.T.A.R.S. bude jejich úkol mnohem těžší. Ne nemožný, musela si ale přiznat, že šance na úspěch klesly téměř k nule. Bylo jen dobře, že jí nevadilo hrát roli outsidera.

Stejně na tom nesejde. Umbrella za to, co provedla, zaplatí, tak či onak…

Ticho v pokoji přerušil Barryho drsný hlas, v očích přitom měl zamyšlený pohled. „Možná bychom se měli obrátit na novináře. Ne na místní, ale na někoho většího, na národní úrovni.“

David si povzdychl a zavrtěl hlavou. „To už mě taky napadlo. Není to špatný nápad, zatím ale nemáme žádný důkaz, který by se nedal vyvrátit.“

„Jo, ale Umbrella by proti nám aspoň nemohla zasáhnout, kdybychom byli všem na očích.“

„Na to nemůžeme spoléhat,“ ozvala se Jill. „Jestli se dostali S.T.A.R.S., dostanou každého. A bez důkazů… No, musíš přiznat, že tuhle historku by nesežral ani bulvár.“

Na okamžik se rozhostilo rozmrzelé ticho, jako by jim její slova připomněla, jak šíleně jejich příběh zní, jak šíleně by zněl každému, kdo nezažil to co oni.

Virus, který náhodou mění lidi v zombie, je využíván k vytváření děsivých monster, která slouží jako živé zbraně… a je vymyšlen a pak zameten pod koberec nadnárodní korporací, která najímá šílené vědce, aby experimentovali na lidech. Stačilo přihodit nacistického válečného zločince s atomovou zbraní a byl by z toho bestseller…

„No, mohli bychom udělat to, o čem už jsme mluvili, dát dohromady další lidi ze S.T.A.R.S.,“ navrhl Chris. „Můžu se obrátit na několik známých, se kterými jsem prošel výcvikem. A vím, že i Barry má spoustu kontaktů.“

David kývl na souhlas. „Ano, myslím, že to by měla být naše priorita. Starosti mi dělá, jak se s nimi spojit. Kanceláře poboček už můžou být napíchnuté a my chceme udržet naše plány v tajnosti před Umbrellou co nejdéle. Zdroje S.T.A.R.S. už bohužel nebudeme moct moc dlouhou využívat.“

„Možná bychom si měli najít nějakého prostředníka,“ řekla Jill pomalu. „Někoho, kdo není nijak napojený na S.T.A.R.S.“

Chris se zakřenil. „Znám jednoho chlápka ještě z dob, kdy jsem byl u Air Force. Teď pracuje pro Jacka Hamiltona, jednoho ze sekčních šéfů FBI – o Hamiltonovi toho moc nevím, ale neznám poctivějšího člověka, než je Pete. A dluží mi laskavost.“

„Výtečně,“ řekl David. „Možná by se mohl podívat na zoubek místní policii. Až získáme solidní důkazy z institutu v Maine, můžeme za vaším přítelem zajít a rozjet federální šetření.“

Znělo to dobře, Jill ale začínala být jejich rozhovorem frustrovaná. Chtěla jednat. Bylo dost těžké čekat na to, až je kontaktuje S.T.A.R.S.; vědomí, že Rebecca riskuje život, zatímco oni sedí na zadku, bude nesnesitelné.

„Říkal jste, že vás napadlo ještě něco jiného,“ nadhodila.

David kývl. „Ano, až ale do celé věci zapojíme vládu, možná nebude nic tak opovážlivého potřeba. Pracoval jsem na plánu, jak infiltrovat centrálu Umbrelly, což by samo o sobě bylo dost riskantní. Bude asi moudřejší zatím pracovat v menším měřítku, myslím ale, že byste se vy tři měli co nejdřív někam zašít. A asi by bylo dobré pokusit se zjistit víc o panu Trentovi, i když vážně pochybuju, že se vám podaří vůbec něco objevit.“

Pousmál se, a protože se Jill s Trentem sama sešla, měla pro jeho pochybnosti pochopení. Jejich podivný dobrodinec vypadal jako velmi opatrný muž.

„Mám dojem, že zjistíme jen to, co bude chtít, abychom zjistili,“ pokračoval David, „stojí to ale za prozkoumání. A budeme se muset domluvit na místě, kde se sejdeme, až…“

Jeho měkký, melodický hlas zmlkl, když nečekaně naklonil hlavu na stranu a pozorně se zaposlouchal. Ve stejnou chvíli to uslyšela i Jill a srdce jí strnulo v hrudi.

Šustění v křoví venku za oknem, které Barry otevřel.

Umbrella!!!

„K zemi!“ zařvala Jill, skulila se z gauče a strhla s sebou Rebeccu zrovna ve chvíli, kdy se okno roztříštilo a závěsy rozevlála palba z automatické pušky.

David se vrhl k zemi, sáhl po zbrani a křeslo, kde ještě před okamžikem seděl, rozcupovaly kulky. Před jeho vytřeštěnýma očima se snášely k zemi vyškubané kusy polstrování, ve zdi zely kouřící díry po kulkách a kolem létala omítka a třísky.

Zatraceně…

Útok se na zlomek vteřiny odmlčel, na dost dlouho, aby slyšeli tříštění skla vzadu v domě.

„Barry, světla!“ křikl, ale Barry už byl daleko před ním a hřímání jeho Coltu přehlušilo přerušované dávky z kulometu.

Bum! Bum!

V pokoji se rozhostila tma, jak Barry zasáhl cíl a shora je zasypaly skleněné střepy. Tmu ale stále prozařovala světla v chodbě a zvenku přilétla další sprška kulek.

Chris se po čtyřech odplazil do chodby, kde se plynule překulil na bok a odstřelil zbývající žárovky. V obýváku nyní panovala černočerná tma a střelba z automatických zbraní ustala.

Přes zvonění v uších David slyšel, jak v kuchyni křupe sklo. Těžké kroky umlkly. Vetřelec patrně čekal, až střelec u okna zaujme pozici. A dozajista tu budou víc než dva lidé, další budou určitě krýt východy: dveře v kuchyni, dveře na přední verandu a taky okna…

Z kuchyně se ozvaly další kroky, rychlé a šoupavé, ale i ty se zastavily. Dvojice čekala, buďto na zbytek svého týmu anebo na to, co členové S.T.A.R.S. udělají. Davidova mysl nezávisle na něm horečnatě pracovala a rychlostí světla rozebírala a zamítala teorie a možnosti.

Přesuneme se nahoru a odděláme je jednoho po druhém…

… pokud nemají v plánu podpálit dům…

… tak se prostřílíme skrz ně a dostaneme se ven zadem…

… mají ale větší palebnou sílu, možná dokonce i brýle pro noční vidění, a ani jako pohyblivé cíle nebudeme mít žádnou šanci.

Jistě věděl jen jedno, nemohli zůstat tam, kde byli. Až ty darebáky unaví čekat, nebudou se mít kde schovat.

Zprava se ozvalo šoupání, jak se Barryho velký, přikrčený stín sunul směrem k němu. Davidovy oči zatím přivykly tmě, takže viděl Jill a Rebeccu dřepět na opačné straně konferenčního stolku se zbraněmi v rukách. Chrise nikde neviděl, asi byl pořád někde u chodby. Barryho dům byl v bloku poslední, za ním už ležel jen lesnatý park. Kdyby se jim podařilo vyklouznout ven a zmizet mezi stromy…

Ta myšlenka se mu uhnízdila v hlavě; dokonce i špatný plán byl lepší než žádný a neměli čas rozebírat alternativy.

„Dveře do sklepa?“ zašeptal David.

Barryho drsný hlas byl tichý a napjatý. „Jo.“

Špatný nápad, budou hlídané. Budou se muset dostat ven prvním patrem.

„Půjdeme parkem,“ šeptal rychle. „Jill, seber Chrise a až vám dám znamení, budete nás krýt. Barry, Rebecco, jakmile se spustí mela, nahoru po schodech a rychle k oknu obrácenému na jih, nejměkčí dopad. Budeme hned za vámi. Připraveni? Jdeme na to.“

Jill už se plížila kolem gauče a vzápětí zmizela v hustých stínech s Barrym a Rebeccou za patami. David se zdržel jen na tak dlouho, aby sebral papíry od Trenta. Strčil si je za košili, kde ho pokrčené chladily na potem zbrocené kůži. Nic jiného v kufříku jim nemohlo ublížit.

Sunul se směrem k zející černotě chodby, k místu, kde dřepěli Jill a Chris. Vlevo měl vstupní dveře a patu schodiště. Vpravo, na konci dlouhé chodby, tichou kuchyň, kde čekali dva agenti Umbrelly.

Oni půjdou doprava, já doleva. Až se strhne přestřelka, zbytek úderného týmu vpadne dovnitř hlavními dveřmi…

V to aspoň David doufal. Pokud si vše dobře nenačasují, bude po nich. Daleko od slabého osvětlení, které poskytovala okna, byla na znamení příliš velká tma. Naklonil se mezi Jill a Chrise a promluvil tak tiše, jak jen mohl.

„Oba doprava, Jill nízko a na vnější straně,“ zašeptal. Nebudou mířit na podlahu a Chris bude moct využít stěny u dveří jako štítu. „Já se postarám o hlavní vchod. Palte šest vteřin přesně, ani o vteřinu déle. Až se dostanete na nulu, musíte být na schodech, pryč z chodby. Na můj signál… teď!“

Všichni tři vyskočili na nohy, Chris a Jill začali pálit do kuchyně a David se otočil doleva. V hlubokém předklonu vyrazil ke vchodovým dveřím a v duchu počítal.

… pět… čtyři…

Za ním se v dešti kulek vrhli Barry a Rebecca ke schodům. David mířil Berettou do tmy před sebou a byl sotva stopu od dveří, když je někdo rozkopl.

Bum!

Ramenem vrazil do těžkého dřeva, celou vahou se vrhl proti němu a opět dveře přibouchl. Poté padl k zemi a zapřel se do spodní části dveří patami.

… dva…

Vypálil do dveří pod vzestupným úhlem pět kulek tak rychle, jak jen dokázal mačkat spoušť. Ozval se přidušený výkřik a žuchnutí, jak něco těžkého spadlo na verandu. Vystřelil ještě třikrát, pak se překulil na nohy do výklenku u paty schodiště a pryč z palebné linie. Došel jim čas.

David se otočil a spatřil, že Jill a Chris už jsou na cestě nahoru, když ale sám šlápl na první schod, ozvala se za ním hlasitá rána připomínající výbuch. Hlavní dveře se měnily v třísky, jak je trhala palba z těžkého kalibru. Tým Umbrelly snažil ukončit bitvu. Pokud se dvěma Alfám nepodařilo zabít muže v kuchyni, teď už bylo určitě po nich.

V polovině schodiště se David otočil a dvakrát vypálil do rychle se rozpadajících dveří, přitom doufal, že S.T.A.R.S. získal dost času na útěk.

Deset, možná dvacet vteřin, než si uvědomí, že jsme pryč.

Bude to o fous.

Rebecca stála na tmavé podestě a srdce jí dunělo skoro stejně hlasitě jako palba, která pronásledovala Jill a Chrise nahoru po schodech.

Dělejte, dělejte…

Barryho měla napravo, byl na konci chodby vedoucí z podesty, sotva viditelný v měsíčním svitu, který padal dovnitř otevřeným oknem. Jako první se nahoru dostala Jill. Rebecca ji dotykem nasměrovala k Barrymu, Chris ji v těsné blízkosti následoval.

Bum! Bum!

V hlavni Davidovy devítimilimetrové pistole se ve tmě schodiště ostře zablesklo, pak byl najednou před ní, zjevil se ze tmy jako zpocený duch.

„Tudy…“

Rebecca se otočila a rozběhla se s Davidem po boku k oknu. Jill už byla pryč a Chris napůl venku, Barry ho držel za ruku a pomáhal mu udržet rovnováhu.

Prosím, Bože, ať je tam dole matrace, hromada listí…

BUM!

Vstupní dveře se s prásknutím rozlétly, pak se ozvaly těžké kroky a tlumené mužské hlasy, rozzlobené a velitelské. Chris prolezl oknem, pak se Barry natáhl pro ni a rty měl sevřené v ponuré lince. Vrazila pistoli zpátky do pouzdra a přistoupila k oknu.

Na zádech cítila Barryho teplou ruku, když vylezla na římsu a pohlédla dolů. U stěny domu pod sebou viděla křoví, husté a listnaté a děsivě hluboko. Zahlédla Jill, která stála na trávníku a pistolí mířila na přední část domu, a Chrise, který hleděl s napjatým výrazem vzhůru:

… nemysli, prostě to udělej…

Rebecca vyklouzla ven z okna a Barryho silné prsty jí sevřely ruku. Její rameno zasténalo, jak zabrala gravitace a Barry se vyklonil ven z okna, aby ji spustil z menší výšky. Zůstala viset ve vzduchu.

Pustil ji a než ji mohla ovládnout hrůza, spadla do křoví. Bolelo to jen málo, jak jí větvičky a roští poškrábaly holé nohy, pak už u ní byl Chris a lehce jí vytáhl z křoví.

„Dozadu,“ vydechl a pozornost už upíral zpátky na okno.

Rebecca vkročila na trávník, vytáhla z pouzdra revolver a otočila se tváří ke stínům na zadním dvorku. Nalevo se asi dvacet metrů daleko tyčily stromy, tiché a nehybné.

Rychle, rychle…

Uvnitř domu zarachotila střelba a z křoví po její pravici se ozvalo hlasité žuchnutí, ona se ale neotočila, nýbrž se soustředila na přidělený úkol.

Pohyb na rohu domu. Rebecca nezaváhala a dvakrát vypálila do houstnoucích stínů z Barryho .38. Postava se zhroutila, a jak padala dopředu, Rebecca si všimla, že zasáhla muže s puškou, který už znovu nevstane.

… nikdy dřív jsem nikoho nezastřelila…

„Pohyb!“ křikl Chris a Rebecca se prudce ohlédla a spatřila, jak se z křoví škrábe Barry a klopýtá směrem k nim. Z okna se ozval výkřik, po kterém následovala salva z automatické zbraně. Rebecca cítila, jak se kulky zakusují do půdy okolo jejích nohou a vyrývají kusy přerostlého trávníku. Zasypala ji hlína.

Do prdele!

David a Jill opětovali palbu v běhu ke stromům, Chris byl v čele. Střelec se buďto schoval nebo byl zasažen; tlumený štěkot pušky zmlkl. Když vběhli do stínů lesa, uslyšela Rebecca kvílení blížících se sirén – následované křikem a rychlými kroky na Barryho přední verandě. O několik vteřin později se ozvalo ječení pneumatik.

Rebecca klopýtala podrostem, kličkovala mezi tenkými, pokroucenými kmeny a snažila se udržet ostatní v dohledu. Revolver se jí v potem zbrocené ruce zdál příliš těžký a celé její tělo tepalo, nohy se jí třásly a dýchala ostře a mělce. Všechno se stalo tak rychle. Věděla, že jsou v nebezpečí, že se jich chce Umbrella zbavit, ale vědět něco není totéž jako doopravdy tomu věřit, jako věřit tomu, že do Barryho domu vtrhnou cizí násilníci a pokusí se je všechny zabít…

… a já místo toho asi zabila jednoho z nich.

Představa, že možná někoho zabila… Donutila se tu myšlenku potlačit, než mohla zapustit kořeny, a místo toho se soustředila na Chrisovo světlé triko před sebou. Svědomí bude muset počkat, až bude mít čas všechno si rozebrat.

Hustý lesík se před nimi otevřel v mýtinu, na které se v bledém světle matně lesklo vybavení hřiště. Chris zpomalil do klusu, pak se zastavil na okraji lesa, otočil se a zapátral ve stínech po ostatních.

Rebecca se k němu dostala jako první, Barryho a Jill měla v patách. Všichni těžce dýchali a tvářili se stejně šokovaně a ponuře, jako se Rebecca cítila.

„David, kde je David?“ vydechl Chris, a když se všichni otočili a zadívali se do tmavých větví, které se po nich natahovaly, Rebecca spatřila, jak se jeden ze stínů po jejich levici pohnul. Byl to kradmý, plíživý pohyb.

„Pozor!“

Její výkřik ještě nedozněl, když padla k zemi a tělo jí zalila čerstvá hrůza…

… a stín po nich vystřelil, dvakrát, střelba byla ale mnohem tlumenější než výbušné hřímání v domě. Ozval se třetí výstřel, hlasitější a bližší, a stín zavrávoral, zhroutil se na strom a tiše se svezl na zem. Až na sílící sténání sirén se v parku opět rozhostilo ticho.

Rebecca pomalu zvedla hlavu a natáhla krk, a když se ohlédla přes rameno, spatřila Davida, který stále mířil Berettou na padlého střelce. Jill a Chris dřepěli vedle ní, oba drželi zvednuté pistole a pátrali vytřeštěnýma očima kolem sebe…

… a po jejím druhém boku ležel na zemi natažený Barry s obličejem vmáčknutým do suchého jehličí a dávno spadaného listí.

Nehýbal se.

4

Po neurčitou dobu ho obklopovala jen tma, tichá a naprostá, pak ale k němu dolehly hlasy, které ho vábily ven z černých hlubin nevědomí, hlasy, které jeho plovoucí mysl zpočátku nedokázala identifikovat. Odněkud zdálky se nesl jekot sirén.

trefili ho

ach můj Bože

zkontroluj mu ránu

počkat, nemůžu ji najít, pomozte mi – Barry? Barry slyšíš

„Barry, slyšíš mě?“

Rebecca. Barry otevřel oči, hned je ale zase zavřel, protože mu lebku sevřela tepající bolest. Bolela ho i levá paže, byla to ostrá, neodbytná bolest, ale ne tak obrovská jako ta v hlavě. Oba druhy bolesti znal už z dřívějška.

Postřelili mě, vrazil jsem do stromu… anebo mě praštil nějaký sráč pálkou.

Znovu se pokusil otevřít oči, zatímco mu drobné ruce lehce, pátravě prohmatávaly hruď. Vteřinu trvalo, než zaostřil na ustarané tváře, které se nad ním skláněly, na Jill, Chrise a vyděšenou Rebeccu, která mu prsty přejížděla po košili ve snaze najít ránu. Sirény naštěstí ztichly, slyšel ale, jak se ulicí blíží policejní vozy, jejichž silné motory burácely lesnatým parkem.

„Levý biceps,“ zamumlal a začal si sedat. Tmavý les se nejistě zavlnil a Rebecca ho něžně přinutila znovu si lehnout.

„Nehýbej se,“ přikázala neústupně. „Zůstaň chvíli ležet, dobře? Chrisi, dej mi svoje triko.“

„Ale Umbrella…“ začal Barry.

„Vzduch je čistý,“ řekl David a klekl si vedle ostatních. „Lež klidně.“

Rebecca opatrně zvedla jeho paži a prohlédla ji z obou stran. Barry lehce napjal svaly a zamračil se nad bodnutím bolesti, poznal ale, že rána není vážná; kulka nezasáhla kost.

„Průstřel deltoidu,“ oznámila Rebecca. „Vypadá to, že nějaký čas nebudeš posilovat.“

Mluvila lehce, on si ale všiml, že ustaraně studuje jeho tvář. Začala mu pevně obvazovat paži Chrisovým trikem a po celou dobu ho upřeně sledovala.

„Na spánku máš ošklivou bouli,“ řekla. „Jak se cítíš?“

V hlavě mu sice bušilo, ostrá bolest ale ustoupila v tupou. Cítil lehkou závrať a nevolnost, pořád ale znal své jméno a věděl, který den v týdnu je; pokud měl otřes mozku, nestál za řeč.

Měl jsem horší kocovinu…

„Je mi nanic,“ přiznal, „ale budu v pořádku. Při pádu jsem se musel praštit o strom.“

Když dokončila ošetření provizorním obvazem, znovu se posadil a tentokrát jeho snaha dopadla lépe. Museli vypadnout, než se poldové rozhodnou prohledat les, kam ale mohli jít? Nebylo pravděpodobné, že by Umbrella zaútočila dvakrát za jednu noc, nerad by ale svoji teorii otestoval. Žádný z jejich domovů nebude bezpečný. Alespoň že jeho rodina byla v bezpečí, na návštěvě Kathyiných rodičů na Floridě. Představa, že jeho žena a děti mohly být doma, že si jeho holčičky mohly hrát ve svých pokojích, když začala střelba…

Nejistě se vyškrábal na nohy a zuřivost, která jím cloumala od noci v sídle, mu dodala sílu. Wesker pohrozil Kathy a děvčatům, aby Barryho donutil spolupracovat na zahlazení stop Umbrelly a dostal se s jeho pomocí do podzemních laboratoří. Ve dnech poté se Barryho pocit viny proměnil ve vztek, který přesahoval vše, co doposud poznal.

„Parchanti,“ zavrčel Barry. „Zatracení parchanti z Umbrelly.“

Ostatní vstali spolu s ním. Chrisova holá hruď v tlumeném světle bledě zářila, a zdálo se, že se všem ulevilo, že není vážně zraněný. Jen David se tvářil tak nešťastně jako nikdy dřív. Ramena choulil pod tíhou nějakého neznámého břemene, a když promluvil, odmítal pohlédnout Barrymu do očí.

„Muž, který tě postřelil,“ řekl David a ukázal mu devítimilimetrovou pistoli s tlumičem a krví potřísněnou hlavní. „Zabil jsem ho. Já… Barry, je to Jay Shannon.“

Barry na něj zíral. Slyšel jeho slova, nedokázal je ale akceptovat. Nebylo to možné.

„Ne. Dobře jsi ho neviděl, je příliš velká tma…“

David se otočil a mezi stromy zamířil k tělu střelce. Barry klopýtal za ním a hlava mu najednou třeštila něčím víc než jen důsledky nárazu do kmene stromu.

Nemůže to být Shannon, nemůže. David je otřesený po útoku, to je všechno, mýlí se…

… až na to, že David se pod palbou nikdy nerozklepal a podobné chyby nedělal. Barry zaťal zuby, aby potlačil bolest, následoval Davida a pro jednou doufal, že se jeho přítel plete.

Muž padl na záda nebo ho David přetočil. Každopádně na ně civěl očima bez života a na jednu zakalenou bulvu se mu nalepilo borovicové jehličí. Poloplášťová kulka z Davidovy Beretty mu udělala díru rovnou do srdce; byl to šťastný zásah. Při pohledu na střelcovu popelavě šedou tvář Barry cítil, jak se jeho vlastní srdce mění v kámen.

Ježíši, Shannone, proč? Proč tohle?

„Kdo je to?“ zeptala se Jill tiše.

Barry zíral na mrtvého a nebyl schopen slova. Davidova odpověď byla dutá, monotónní.

„Kapitán Jay Shannon ze S.T.A.R.S. z Oklahoma City. Barry a já jsme spolu s ním prošli výcvikem.“

Barry konečně promluvil, neodtrhl ale pohled od Jayovy nehybné tváře. „Zavolal jsem mu minulý týden, když jsem kontaktoval Davida. Dělal si o nás starosti, slíbil, že dohlídne na Umbrellu…“

… a dalších několik minut jsme spolu jen tak kecali, doháněli jsme ztracený čas, vyprávěli si staré historky. Řekl jsem mu, že mu pošlu fotky dětí, a on řekl, že musí končit, že by si rád ještě povídal, ale má schůzku…

V tu dobu už ho Umbrella měla v kapse. Bylo to chladné, brutální a nečekaně, děsivě kompletní prozření. Za útokem možná stála Umbrella, provedla ho ale S.T.A.R.S. Barryho dům rozstříleli na cucky lidé, které znal, a samotného Barryho postřelil muž, kterého považoval za přítele.

Zasmušilé ticho přerušil štěkot psů, který k nim dolehl lesem plným stínů. Podle jejich počtu a polohy to znělo, že k jeho domu dorazili policejní psovodi. Barry se odvrátil od mrtvoly a opět se soustředil na současný problém. Museli vypadnout.

„Kam můžeme jít?“ zeptal se David rychle. „Je tu nějaké místo, kde by Umbrellu nenapadlo hledat? Nějaká chatrč, prázdná budova… místo, kam bychom se dostali pěšky?“

Brad!

„Náš poseroutka měl zaplacený nájem na několik měsíců dopředu,“ nadhodil Barry. „Jeho dům bude prázdný. A odsud je to k němu ani ne míle.“

David bryskně kývl. „Jdeme.“

Barry se otočil k hřišti a vyrazil přes měsícem zalitou mýtinu. Malá pěšina vedla asi o dva bloky dál ven z parku, snad dostatečně daleko na to, aby poldy nenapadlo sledovat ji. Barry tudy šel už aspoň miliónkrát, vždy ho doprovázela žena a kolem nohou mu tančily děti.

… můj domov. Tohle je můj domov a už nikdy nebude stejný.

Jak běželi teplou, klidnou nocí, Barry cítil, že mu rána v paži začíná opět krvácet. Aniž by zpomalil, přitiskl si ruku na nasáklý obvaz a dovolil bolesti, aby živila jeho odhodlání, zatímco uháněli podrostem směrem k Bradovu domu.

Už dost. Dost toho všeho. Moje holky nebudou vyrůstat ve světě, kde se můžou dít podobné věci, ne pokud tomu budu moct zabránit.

Tolik už se toho stalo a to byli teprve na začátku boje. Pro S.T.A.R.S. stále pracovali lidé, kterým věřil, na které se mohl spolehnout, a podruhé se zaskočit nenechá. Až jim příště Umbrella zaklepe na dveře, možná nebudou muset utíkat. A pokud Rebecca a David uspějí v Maine, budou mít vše potřebné na to, aby tu společnost jednou provždy zničili.

Umbrella si začala s nesprávnými lidmi. Barry plánoval být při tom, až jim to dojde.

Jill zkušeně odemkla zámek na dveřích domku a použila k tomu zahnutý zavírací špendlík a jednu z Rebečiných náušnic. Rebecca dostrkala Barryho k lékárničce, zatímco Chris si šel pro košili. David a Jill domek pečlivě zkontrolovali a David byl s každým okamžikem spokojenější.

Nemohl si představit lepší úkryt a bylo dobré vědět, že Barry a zbývající členové týmu Alfa budou mít bezpečnou základnu. Dům o dvou ložnicích se dělil o zadní dvorek s rodinou, která dbala na bezpečnost; sotva David otevřel zadní dveře, zalilo malý trávník ostré světlo a vzhled sousedovy strany dvora naznačoval, že mají fakt velkého psa. Po obou stranách domku stály další domy a přední okno poskytovalo výhled na otevřené školní hřiště přes ulici. Kdyby se k domu někdo připlížil, neměl by se kde schovat.

Dům byl jednoduše zařízený, i když neuklizený; bylo zjevné, že jeho obyvatel v panice uprchl. Po pokojích byly rozházené osobní věci a knihy, jako by se Vickers nemohl rozhodnout, co si při útěku z Raccoon City s sebou vzít.

Po tom, co se stalo dneska v noci, se nedivím, že vzal do zaječích…

Vickers očividně neměl na tuto práci nervy, to z něj ale nezbytně nedělalo zbabělce. Riskovat každý den život nebylo pro každého a s ohledem na nedávné události bylo pro někoho, jako byl Vickers, nejmoudřejší někam se uklidit. Potřebovali sice pomoc, ale z toho mála, co mu vyprávěl Barry, David pochopil, že pilot týmu Alfa nebyl tím pravým. I kdyby se nenechal zabít, ztratil důvěru svého týmu a v krizové situaci nemohlo být nic horšího.

David seděl na ošklivě zeleném gauči v tmavém, stísněném obýváku a snažil se utřídit si své unavené myšlenky, zatímco Jill šmejdila v kuchyni. Našel kus čistého papíru a pero a začal sepisovat jména a telefonní čísla svého týmu a různých kontaktů stejně jako Bradovo číslo, které si chtěl vzít s sebou. Nepřítomně se rozhlížel po tmavém pokoji a bojoval s odlivem adrenalinu, který tak často přicházel po bitvě. Nechtěl zapomenout nic důležitého, žádný detail, který budou muset probrat, než s Rebeccou odjedou. Pokud chtěli stihnout letadlo, Barry, Jill a Chris se budou muset s následky útoku vypořádat sami.

S.T.A.R.S., Trentova básnička, cíle a kontakty.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Caliban Cove.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.