Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Sylvia Löhken

Introverti a extroverti

Jak spolu vycházet a vzájemně se doplňovat

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Přeloženo z německého originálu knihy Sylvie Löhken Intros und Extros – Wie sie miteinander umgehen und voneinander profitieren, vydaného nakladatelstvím GABAL Verlag GmbH, Offenbach am Main, Německo 2014.
Original title: Intros und Extros – Wie sie miteinander umgehen und voneinander profitieren by Sylvia Löhken. This translation published by arrangement with GABAL Verlag GmbH, Offenbach am Main, Germany 2014.
Copyright © 2014 by GABAL Verlag GmbH
All rights reserved.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5705. publikaci

Překlad Jitka Kolářová
Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Antonín Plicka
Počet stran 264
První české vydání, Praha 2014

Vytiskla Tiskárna v Ráji, s.r.o., Pardubice

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2014
Illustrations © Dr. Michael Meinhard, Bonn
Fotka autorky © Rosemarie Hofer
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-5298-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9576-8 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9577-5 (ve formátu EPUB)

„I decided long ago

never to walk in anyone’s shadows.“

Whitney Houston, The Greatest Love of All

O autorce

Dr. Sylvia Löhkenová je (introvertní) žena slova. Přednáší, píše knihy a odborné články, vede semináře a koučuje zajímavé lidi. Jejím velkým tématem je otázka, jak si nejlépe zorganizovat život v závislosti na tom, jací jsme.

Jako žádaná odbornice na introvertní a extrovertní komunikaci pomáhá Sylvia Löhkenová tichým i méně tichým lidem, aby lépe rozuměli sami sobě i druhým a byli úspěšní s tím, co jim bylo dáno do vínku – na vysokých školách a ve výzkumných institucích, ve vedoucích pozicích a na kongresech, v konferenčních sálech i v soužití s druhými.

Díky profesnímu působení v oblasti vědy a managementu vědy i mezinárodní spolupráce (Německo a Japonsko) zná Sylvia Löhkenová z dlouhodobé zkušenosti překážky, které mohou při spolupráci a komunikaci mezi introverty a extroverty vzniknout – stejně jako příležitosti, které se nabízejí, pokud pochopíme, akceptujeme a využijeme příslušné rozdíly.

Kniha Sylvie Löhkenové Leise Menschen – starke Wirkung (v češtině vyšla pod názvem Síla introvertů, Grada, 2013) se stala v roce 2012 v Německu bestsellerem se značným mediálním ohlasem a v německy mluvící oblasti přispěla k rozšíření povědomí o onom drobném rozdílu mezi introverty a extroverty. V mnoha komunikačních kanálech se pak tento rozdíl stal důležitým společenským tématem, které se týká mnoha lidí a mnoho lidí zajímá. Přední německý týdeník Der Spiegel v srpnu 2012 zvolil sílu introvertů jako téma pro svůj titulní článek. Ve stejném roce byla Sylvia Löhkenová oceněna jako přednášející roku.

Sylvia Löhkenová žije se svým mužem a synem mezi Bonnem a Berlínem a mezi německou a americkou kulturou. Ráda se obklopuje dobrými knihami, lidmi, kteří mají víc otázek než odpovědí, a klidným prostředím.

Kontakt:

intros-extros.com

youtube.com/user/LeiseMenschenTV

twitter.com/IntrosExtros

Poděkování

Kniha jen málokdy vzniká v naprostém osamění – a to i tehdy, když ji píše introvert. Proto by měla úvodní slova patřit těm, kteří se zasloužili o to, že nyní držíte tento svazek v rukou.

Svou profesionalitou a srdečností mě již od knihy Síla introvertů doprovázejí spolupracovníci nakladatelství GABAL. Ursula Rosengartová a Ute Flockenhausová od samého začátku podporovaly i knihu Introverti a extroverti, a odvážily se tak vkročit na neprobádané území. Shodly jsme se na tom, že už je na čase konečně přitáhnout pozornost k soužití rozdílných typů osobností. Dr. Sandra Krebsová v roli lektorky mi byla se svým jazykovým citem a moudrostí vynikající průvodkyní v poslední části cesty, jež vedla ke vzniku této knížky.

Při práci mi víc než stohy knih přinesly rozhovory s chytrými a zajímavými lidmi – introverty, extroverty i centroverty –, kteří mě podporovali a ukazovali mi, kolik se toho můžeme naučit od sebe navzájem a kolik toho můžeme společně dokázat. Dr. Andrea Baare-Nairová, Timo Braun (z opravdu skvělé Pink University), Stéphane Etrillard, Hans-Uwe L. Köhler, Dr. Isabell Lisberg-Haagová, prof. Dr. Maria Parrová, Lars Schäfer, Ulrike Scheuermannová, Jochen Wieland a vynikající mistryně zenu a komunikace Dr. Fleur Wössová, ti všichni se mnou vedli rozhovory, na něž ráda vzpomínám.

Děkuji i ženám a mužům z nejrůznějších profesí, kteří na mnoha místech doložili důležité poznatky svou vlastní znalostí věci a zkušenostmi. To pomůže daleko víc než mnohé teorie!

Zcela samostatným formátem se stal dialog extrovertů a introvertů s Margit Hertleinovou v „Halasném a tichém divanu“. Na adrese youtube.com/user/LeiseMenschenTV se můžete na vlastní oči a uši (v němčině) přesvědčit o tom, jak krásné a produktivní může být, když jsou lidé různí. Děkuji, Margit!

Anne M. Schüllerová, která jako typický extrovert ukořistila introvertům vlohy pro psaní a bystré analytické myšlení, což je neuvěřitelná kombinace, se mnou vedla velmi cenný dialog.

Dr. Michael Meinhard je nejenom dobrým přítelem, ale také tou nejlepší studnicí názorných příkladů. Naslouchá, přemýšlí a ozve se, když dostane některý ze svých převratných introvertních nápadů. Díky, Michaeli!

V soukromém extrovertně-introvertním životě mě doprovází John D. Kluempers, Ph.D., a náš pan syn. I fázi vzniku této knihy snášeli trpělivě a jen příležitostně obraceli oči v sloup. K této etapě patřily nejen již zmiňované stohy knih, velmi ošemetné plánování schůzek, ale také nerovnoměrné rozdělení aktivit souvisejících s praním a vařením. Díky i za večerní relax v podobě karetních partií. Chlapci, jste skvělí!

Předmluva

Anne M. Schüllerová

„Ty jsi jak splašený kůň. Pořád na úprku, ani se neohlédneš. Všechny kolem sebe honíš. Pořád zkoušíš něco nového. Dej si taky na chvilku pauzu, uklidni se a nech ostatní, ať se činí i oni.“

To je popis, který na extroverta sedí. A zdá se, že to se mnou lidé nemají lehké. Jednou jsem na schůzi užšího vedení firmy před všemi shromážděnými uzemnila kolegu, kterého jsem si velmi vážila pro jeho fundované názory: „Tak řekni také něco! Ty tu jenom sedíš a ani nepípneš. Přitom bys k tomu měl co říct.“ Evidentně jsem narazila na introverta.

To všechno už je hodně dávno. Dneska by se mi něco takového samozřejmě nestalo. Od té doby jsem se toho hodně naučila, sama jsem napsala několik knížek a v souvislosti s tím jsem toho také dost přečetla. Jedna z publikací mi přitom zvlášť přirostla k srdci – poslední kniha Sylvie Löhkenové o tichých lidech a jejich výrazném působení. Velmi jemným způsobem tu těm ukřičeným mezi námi ukazuje, co vše se v tichošlápcích skrývá a jak je to pro naši společnost, pracovní sféru i naše společné soužití užitečné. A ukazuje to vlastně i samotným tichošlápkům. Její největší zásluhou však je, že dala tichým lidem prostor a vrhla na ně jasné světlo. Jak moc to bylo důležité, dokládají ohlasy z tisku, jež toto téma vyvolalo: hotový příval lásky pro spoustu, spoustu báječných introvertů.

Touto knihou nás Sylvia Löhkenová uvádí do tématu ještě podrobněji.

Zaprvé je zřejmé, že introverze a extroverze jako osobnostní rysy mají takový dopad, že by měly být zapojeny do diskuse ohledně diverzity na pracovišti. Přestože o rozdílech a jejich důležitosti se ví již téměř sto let, dosud se nijak netematizovaly.

Zadruhé tato kniha čtenáři pomůže, aby se ze zajímavé perspektivy vyrovnal sám se sebou. Ukazuje, co introverti a extroverti potřebují, co jim jde a kde by se měli mít na pozoru. A protože jen málokdy jsou lidé na sto procent takoví či onací, čili většinou jsme kombinací obojího, dostanou se pod drobnohled i centroverti.

Zatřetí Sylvia Löhkenová ukazuje, jak lze znalosti o introvertech, extrovertech a centrovertech účinně uplatnit např. při vedení týmů či při prodeji. Pro úspěch není určující homogenita skupiny, ale právě odlišné úhly pohledu jednotlivých členů i jejich náležité zapojení. Platí to zejména dnes, v našem stále globálnějším světě businessu.

Z badatelského hlediska se Sylvia Löhkenová snaží dopátrat podstaty nejrůznějších mýtů o introvertech a extrovertech. Jako člověk z praxe pak ukazuje, jak může fungovat součinnost lidí s velmi odlišnými schopnostmi, sklony a vlastnostmi a jak z toho mohou tito lidé navzájem profitovat. Lidsky se pak přimlouvá za toleranci a docenění „tichých“ a „ne tak tichých“ vlastností – a to ve vnímání sebe sama i ostatních. A jen tak mimochodem ještě poklízí – konečně někdo pořádně roztřídil do kategorií signály společenského statusu. Nejste zvědaví?

Anne M. Schüllerová

autorka bestsellerů, keynote speaker, business konzultantka

expertka v oblasti touchpoint managementu, marketingu loajality a podnikového vedení zaměřeného na klienty

Předmluva

Hans-Uwe L. Köhler

Někdy mi náš svět připadá tak hlučný, rozčilený a všechno je děsně důležité! – Možná vás, čtenáři, toto osobní doznání udiví, pokud víte, že většina lidí, kteří znají Hanse-Uwe L. Köhlera jako řečníka, ho považuje za extroverta.

Když jsem se seznámil se Sylvií Löhkenovou, došlo při naší debatě právě na tento fakt. A skoro v legraci, jen jako floskuli, jsem utrousil poznámku: „Jenže víte, já jsem vlastně úplně jiný – jenom mám málokdy příležitost projevit se tak!“ Naprosto nevěřícně opáčila: „Ale introvert přece jen nejste!“

Co by vzniklo, kdyby se srovnávala bílá s extroverty a černá s introverty? Obstály by tyto postoje samy o sobě? V žádném případě – vznikne obrovský herní prostor v úžasných odstínech šedé!

Kdybychom hledali nějaký zvláštní důvod, proč číst tuto knihu, byl by to tento: Nejde tu jen o vysvětlení, ale také o odhalení mezistupňů. Kdo hledá názory či hodnoty jen u pólů, snaží se ustavičně změnit zemi zase v placku. Teprve to, co je „mezi“, dává vyrůst kouli!

Jestliže při četbě zjistíte, že tíhnete k jednomu či druhému směru, můžete se z tohoto zjištění radovat – a chcete-li, klidně se můžete také děsně naštvat. Ale nejde tu přece o astrologii. Vaše poznání by vás vlastně mělo povzbudit, aby se ve vás probudila zvědavost a touha pochopit „druhou“ stranu. Pak by mohlo dojít přesně k tomu, co Sylvia Löhkenová touto knihou zamýšlela – udělat svět malinko lepším pro naše vzájemné soužití.

A pokud by se ukázalo, že principiálně nepatříte ani na jednu, ani na druhou stranu, neměl by vás znepokojovat ani tento smíšený typ. Tato kniha přináší báječný dar: Možná patříte do skupiny centrovertů! Pak náležíte mezi ty, kdo jsou zadobře s oběma stranami. A tím pádem víte i to, jak je na tom Hans-Uwe L. Köhler.

Milé čtenářky, milí čtenáři, máte před sebou poučnou a povznášející četbu. Tak se pohodlně opřete a vychutnejte si tuto objevnou cestu.

Bon voyage!

Váš

Hans-Uwe L. Köhler

expert na emoční komunikaci

Úvod

Tato kniha se zabývá otázkami úspěšné komunikace mezi introvertními a extrovertními osobnostmi.

Když jsem psala předchozí knihu, bylo mým cílem zmapovat jedno bílé místo – do té doby totiž neexistovala publikace, jež by pomáhala introvertům objevit jejich silné stránky a úspěšně komunikovat. Protože toto bílé místo bylo hodně veliké, vzdala jsem se pro začátek jedné věci: perspektivy a rysů extrovertů. A stejný osud potkal také osobnosti ambivertní či centrovertní, jež stojí mezi oběma vyhraněnými typy. Padla o nich zmínka, ale vzápětí se přešlo k perspektivě introvertů. Abych se něco dozvěděla také o úhlu pohledu ostatních osobností, dlouho jsem hledala a zjistila, že rádců a příruček pro introverty a také o nich už sice nyní pár existuje, ale introverti a extroverti jako samostatná cílová skupina podchyceni nejsou.

Kniha, kterou právě držíte v ruce, by měla tyto dvě mezery zaplnit. Zaměřuje se na introverty, extroverty i centroverty a na jejich přednosti i překážky ve vzájemném styku – nejenže je to fér, je to i požadavek reality. Nežijeme totiž zapouzdřeni ve světě introvertů a extrovertů. Realitu tvoří smíšený tým – v partnerství i v rodině, mezi přáteli i kolegy, šéfy i zaměstnanci.

Pro mnoho odborníků je stupeň introverze či extroverze jedním z podstatných rozdílů mezi lidmi. Psycholog James Dee Higley hovoří o „severu a jihu temperamentu“ a C. G. Jung, který tyto pojmy poprvé systematicky použil, považoval introverzi a extroverzi za dominantní faktory osobnosti. Avšak teprve pozvolna začínáme uvažovat o potřebách, jež s sebou tento „malý rozdíl“ nese, a to téměř po sto letech, kdy byl díky G. G. Jungovi „zaprotokolován“ pro širokou veřejnost. Je to s podivem, vždyť jiné protiklady – mladí a staří, tuzemští a imigranti, muži a ženy, postižení a zdraví – spolu s diskusí o diverzitě vstoupily do společenského povědomí už dávno. A i když se většina osobnostních testů zaměřuje právě na tuto distinkci, stále ještě koluje pár podivných mýtů o tom, čím se vyznačují introverti a čím extroverti. Ani soužití introvertů a extrovertů není otázkou diverzity, přestože mám dojem, že se to pomalu mění. Tak například týdeník Der Spiegel zvolil rozdíl mezi introverty a extroverty za titulní téma^1 a otiskl můj test Jste introvert, nebo extrovert?, s jehož pomocí se dá určit, nakolik je člověk osobností introvertní či extrovertní. (Tento test najdete také na konci této knihy.) Je to jedna z nejzřetelnějších známek toho, do jaké míry nás a naše soužití určuje právě tento osobnostní rys. Hlad po dalších informacích k tomuto tématu zažívám velmi bezprostředně u svých čtenářů a klientů.

Avšak to, co naleznete v této knize, nemá být žádná politika diverzity. Publikace by měla posloužit především k bezprostřednímu užitku. Proto mnohé z toho, o čem mluví věda, zjednoduším či shrnu. Chcete-li se jednotlivými oblastmi zabývat intenzivněji, naleznete doplňující informace a zdroje v poznámkovém aparátu. Vše, co je důležité, však bude dobře srozumitelné i bez těchto poznámek. Až budete mít přečtenou první část knihy, budete vnímat rozdíly mezi introvertními a extrovertními lidmi zřetelněji, budete znát jejich přednosti, překážky, priority a potřeby – a pochopíte, co to znamená být jako centrovert právě uprostřed.

Druhá část knihy demonstruje, co tyto rozdíly znamenají v běžném životě a jak introverti a extroverti přistupují k ostatním i sami k sobě. Přestože zde zmíním velmi odlišné sféry, od sportu a učení přes komunikaci vedoucích pracovníků až po prodej a komunikování společenského postavení, jedno mají společné – právě na ně se moji zadavatelé, čtenáři a klienti, nejvíc zaměřují, když se zabývají otázkami introverze a extroverze.2 Doufám, že i vy naleznete ve výběru témata a myšlenky, které vás zaměstnávají.

Než se pustíte do první části, mám ještě dvě poznámky.

První poznámka: I v této knize budu hovořit o „extro-“, a nikoli „extra-“vertech, přestože i v původní literatuře se používá druhá z uvedených verzí. Důvody jsou velmi praktické – podoba s „extra-“ zní poněkud zvláštně a podoba s „extro-“ je naštěstí dnes zcela běžnou variantou.

Druhá poznámka: Ve všech částech této knihy se budete neustále setkávat s příběhy a myšlenkami, jež jsem natolik změnila, že za nimi nelze identifikovat reálné osoby. Pro snadné odlišení introvertů a extrovertů mezi aktéry jsem zvolila jednoduchý způsob – jednak se liší zobrazení perspektivy introverta a extroverta pomocí těchto dvou ikon:

a

Centroverty naleznete u ikony

A jednak mají jednotliví aktéři jména, jež začínají buďto na I, nebo na E. Pak už nebude problém je odlišit…

Přeji vám tedy hodně radosti na vaší objevitelské cestě, která vede do jedné z nejpozoruhodnějších oblastí – k osobnosti, k vaší osobnosti. Dozvíte se, co ji utváří a co to znamená pro váš život.

Osobnost. Kde se bere. Co ji utváří. Co znamená rozdílnost.

„Přednosti člověka jsou vždy také
jeho stinnými stránkami.“

Simone Veilová

Introvert či extrovert – to je jen jeden motiv v mimořádně komplexním puzzle, jímž jsou lidské osobnosti. Toto puzzle určuje, jak se budeme vyvíjet, co budeme mít rádi, jak se budeme cítit. A fungují tu zvláštní pravidla hry – puzzle dokážeme poskládat jen spolu s ostatními. Při tom nás determinují tři faktory – naše biologické dědictví, sociální prostředí a hledání osobního smyslu.

První faktor: Naše biologické dědictví

Naše osobnost se projevuje ve velmi odlišných oblastech. Při narození „dostáváme na cestu“ biologické dědictví. Pokrok v neurologii dospěl k tomu, že se v posledních letech celá řada výzkumů osobnosti věnuje výstavbě našeho mozku, procesům, které v něm probíhají, a látkám, jež se na těchto procesech podílejí, jako jsou neurotransmitery a hormony.

Existují studie, jež ukazují, že rozdíly mezi dětmi ve věku pouhých čtyř měsíců již umožňují solidně předpovědět, zda se dotyčné dítě bude vyvíjet v introverta nebo extroverta. Podstatným diferenciačním rysem je přitom citlivost na podněty z okolí – „introvertní miminka“ mají citlivý nervový systém, a proto na silné světelné, zvukové a pachové podněty reagují výrazněji (a negativněji) než „extrovertní miminka“. V průběhu života tomu odpovídá nebezpečí nadměrné stimulace introvertů, která je stojí spoustu energie a působí značně rušivě.1

Je to však jen část komplexního puzzle, jež utváří osobnost člověka.

Druhý faktor: Naše sociální prostředí

Vědci se dlouhou dobu přeli o to, zda osobnost ovlivňuje spíše biologické založení, nebo spíše sociální prostředí. Dnes víme, že se obě oblasti prolínají. Čili konkrétněji: Naše biologické založení ovlivňuje způsob, jak komunikujeme s okolím. Tento proces je však (jako každá komunikace) dvouproudá silnice. Naše okolí totiž mění i náš mozek – a to po celý život. Mladý mozek je sice ve vývoji více vystaven změnám, jež jsou zároveň silnější než v případě mozku staršího, měnit se však můžeme, dokud dýcháme. Zkušenosti, které za života získáme, mění struktury a také látkovou výměnu v našem myšlenkovém aparátu. Neustále.

- •Na svět přicházíme nehotoví.

Nikdo z nás se nerodí s hotovou výbavou. Část toho, co nás dělá takovými, jací jsme, tedy naše „druhá povaha“, vzniká v mezilidském soužití. Všichni se rodíme do určité sociální skupiny a daného kulturního kontextu. Vztahy, v nichž vyrůstáme, utvářejí druhou část naší výbavy. Mají vliv na způsob, jakým se vyvíjí mozek rostoucího člověka. Vztahy formují naši řeč, stejně jako naše záliby a rozhodnutí. Stručně řečeno tedy nestačí mít mozek. Osobnost ve všech svých fasetách se může zrodit jen v kontaktu s ostatními lidmi – i čistě biologicky, protože neuronové spoje v mozku se vytvářejí teprve po narození. A děje se tak jen tehdy, máme-li blízké osoby, které s námi komunikují. Právě díky tomu jsme schopni být enormně přizpůsobiví ve zcela odlišných prostředích. David Brooks to vyjádřil těmito slovy: „Není to tak, že bychom se nejprve vyvíjeli a následně začali vstupovat do vztahů; ne, do vztahů se rodíme […], a teprve tyto vztahy z nás dělají lidi.“ (2012, s. 77)

Na jedné straně naše sociální a kulturní prostředí, na druhé straně naše biologická výbava – obojí na sebe vzájemně působí. Otázka pak tedy nezní: Jsou to dispozice, nebo prostředí? Spíše bychom se měli ptát: Jaká je souhra dispozic a prostředí v průběhu vývoje člověka, aby se z tohoto působení vyvinula osobnost? Právě naše schopnost přizpůsobit se prostředí je mimořádně silnou stránkou našeho biologického založení. Dává nám flexibilitu, abychom prospívali i ve velmi odlišných prostředích.

- •Naše sociální prostředí a naše biologické založení se vzájemně ovlivňují. Působíme na své okolí, které pak mění strukturu a látkovou výměnu v mozku.

Také introverzi a extroverzi máme danou od narození jako biologické a měřitelné rysy. Je to však pouze začátek rozvoje osobnosti, a tím i osoby samotné, zraje pak v určitém čase na určitém místě a s určitými lidmi. Teprve souhra přirozených projevů a sociálních i kulturních vlivů formuje naši osobnost – a tím také introverzi či extroverzi. Lidé, s nimiž jsme v každodenním kontaktu, naše vzory, kulturní normy, očekávání důležitých lidí v souvislosti s naším chováním – tyto faktory rozhodují o tom, jestli žijeme obráceni směrem „dovnitř“, anebo „ven“.

Třetí faktor: Hledání smyslu

Třetí faktor, který formuje naši osobnost, je zároveň faktorem s největší přitažlivostí – jde o naši schopnost učinit z neprovázaných dílků skutečnosti rozhodnutí pro náš život, jež nám budou připadat smysluplná a významná. Tato rozhodnutí mohou nakonec vést k tomu, že se jako introverti zachováme extrovertně anebo že jako extroverti máme introvertní projevy. Tak se například může stát, že introvert s velikou potřebou harmonie využije příležitosti na mítinku, aby veřejně ukázal kolegovi, kde jsou jeho meze. Rovněž se může stát, že extrovertní kolega odejde na týden za tichem do kláštera. A dokonce to může znamenat, že si najdeme povolání, které vůbec neodpovídá našim osobním rysům coby výsledku našeho založení či naší „druhé přirozenosti“, prostě proto, že je v souladu s naším posláním, tedy s našimi životními motivy a cíli. Jinými slovy: Měli bychom se a musíme se ve svém rozvoji vázat na ostatní, abychom se stali lidmi, pravými osobnostmi se však stáváme při seberealizaci – v nalézání vlastních hodnot a cílů.

- •Naše osobnost se vyvíjí a mění v důsledku vzájemného působení našich dispozic, sociálního prostředí a vlastních rozhodnutí.

Je to právě tento třetí faktor, který rozvoji naší osobnosti dodává to jisté „něco“ – teprve schopnost učinit vlastní rozhodnutí nám poskytuje to, čemu říkáme svoboda. Biologické dispozice si vybrat nemůžeme a ani sociální prostředí si nemůžeme sami určit. Jedno však můžeme – samostatně si zvolit, co bude dávat našemu životu smysl a hodnotu. To pak může znamenat, že se v určitých situacích rozhodneme pro jiné chování, než jaké je vlastně naší osobnosti blízké.2

Ovšem při vší svobodě se od vrozených dispozic a sociálních podmínek, které nás jako osobnost formovaly, zcela oprostit nedokážeme. Dochází k vzájemnému ovlivňování. Jak dnes víme, sociální vlivy hrají při rozhodování velkou roli, neboť utvářejí naše nevědomí. To, jak se nakonec zachováme, je jen zčásti výsledkem naší vědomé rozvahy.3

Jak se jako introvert či extrovert postavit výzvám, jež vám jsou „ze své povahy cizí“, se dozvíte v první části této knihy. Naleznete tu také podrobnější vysvětlení všech tří faktorů: dispozic, sociálního prostředí a rozhodnutí, která činíme tak, aby dávala našemu životu smysl.

Doufám, že na předchozím výkladu jste viděli především jedno: Osobnost je mnohovrstevná. Ani introverti, ani extroverti se neřídí jen svým biologickým založením – stejně jako neplatí, že chování mužů a žen je dáno jen jejich pohlavím. Lidi z nás dělá souhra vrozených a získaných rysů. K tomu se přidává svoboda rozhodnout se občas i v rozporu s osobnostními charakteristikami a „běžet proti větru“, připadá-li nám to důležité.

- •Introverze a extroverze nás determinují. Ale nedefinují.

Ve všech oblastech života najdeme úspěšné introvertní i extrovertní osobnosti. Následující tabulka zachycuje napříč zeměmi a epochami lidi, kteří se rozhodli dělat to, co je pro ně důležité – a kteří jako introverti či extroverti dokázali určit své poslání a s velkou odezvou je také uskutečnit. Tento přehled by vám měl dodat odvahu: Osobnostní rysy jako introverze a extroverze nás možná silně determinují, ale nedefinují. Je naším privilegiem rozhodnout, jak svoji osobnost v životě uplatníme.

Úspěšní introverti a extroverti

Výběr namátkou napříč zeměmi, epochami a povoláními

Introverti

Extroverti

lidé, kteří měnili svět

Eleanor Rooseveltová, USA

Matka Tereza, Albánie

Martin Luther King Jr., USA

Sokrates, Řecko

myslitelé

Simone de Beauvoirová, Francie

Isaac Newton, Velká Británie

Johann Wolfgang von Goethe, Německo

Karl R. Popper, Rakousko/Velká Británie

spisovatelé

Franz Kafka, Česko

Joanne K. Rowlingová, Velká Británie

Karen Blixenová, Dánsko

Thomas John Boyle, USA

vědci

Niels Bohr, Dánsko

Jane Goodallová, Velká Británie

Alexander von Humboldt, Německo

Daniel Goleman, USA

politici

Angela Merkelová, Německo

Barack Obama, USA

Gerhard Schröder, Německo

Margaret Thatcherová, Velká Británie

ekonomové

Karl Albrecht, Německo

George Soros, Maďarsko

Richard Branson, Velká Británie

Steve Jobs, USA

lidé ze světa módy

Tommy Hilfiger, USA

Gabriele Strehleová, Německo

Heidi Klum, Německo

Karl Lagerfeld, Německo

hudebníci

Ludwig van Beethoven, Německo

Annie Lennoxová, Velká Británie

Franz Liszt, Rakousko / Maďarsko

Udo Lindenberg, Německo

výtvarníci

Vincent van Gogh, Nizozemsko

Leonardo da Vinci, Itálie

Frida Kahlo, Mexiko

Pablo Picasso, Španělsko

velikáni filmu, televize a divadelní scény

Günther Jauch, Německo

Tilda Swintonová, Velká Británie

Jack Nicholson, USA

Oprah Winfrey, USA

sportovci

Britta Steffenová, Německo

Cacau, Brazílie

Usain Bolt, Jamajka

Ariane Friedrichová, Německo

řečníci

Matthias Nöllke, Německo

Fleur Wössová, Rakousko

Jeffrey Gitomer, USA

Anne M. Schüllerová, Německo

humoristé

Emil Steinberger, Švýcarsko

Loriot, Německo

Anke Engelkeová, Německo

Harald Schmidt, Německo

fiktivní postavy

Charlie Brown, Peanuts

Hamlet, Hamlet (Shakespeare)

Lucy van Pelt, Peanuts

Papageno, Kouzelná flétna (Mozart/Schikaneder)

Část první

Introverti – extroverti – centroverti

1. Introverze a extroverze: Fakta a mýty

„Kde je nadšený člověk, tam hledej vrchol světa.“

Joseph von Eichendorff

„Just ’cause I don’t like something

Doesn’t mean it’s bad.“

Sophia Demblingová^1

V tomto oddíle se dozvíte, jaké biologické rozdíly existují mezi introverty a extroverty – a jak se projevují v jejich osobnosti.

Nováček

„Pche, tak nudný člověk,“ pomyslí si Ela, když pozoruje nového kolegu Ivoše na novoročním večírku. „Proč se ani nejde seznámit s ostatními? Stojí tu jak tvrdé Y… To je něco. Ale podívejme, jde za ním šéf. A zdá se, že se ti dva dobře znají, podle toho, jak se zdraví…“

S pojmy „introvert“ a „extrovert“ si spojujeme určité rysy. Introverti přitom často dopadnou hůř, na mnohé extroverty – jako například na kolegyni Elu z výše uvedeného příkladu – totiž introverti působí jako samorosti, kteří se nedovedou prosadit, anebo zkrátka jako nudné šedé myšky. Extroverty si zase mnoho lidí, ať už vědomě či nevědomě, spojuje s rysy jako sociální kompetence, schopnost vést lidi anebo srdečnost. V posledních letech se naštěstí toto vnímání posunulo ve prospěch introvertů. Ovšem jakkoli je toto „opěvování“ silných stránek introvertů hezkou kompenzací, má za následek i určité zkreslení reality. Je pravda, že introverti i extroverti mají jak své přednosti, které jim umožňují úspěch, sebeprosazení a dobré sociální vztahy, tak i své potřeby a překážky, jež z nich (vedle dalších jiných faktorů) dělají právě takové osobnosti, jakými jsou.

- •Introverti i extroverti mají zvláštní kvality a potřeby, které jim umožňují úspěch, sebeprosazení a dobré sociální vztahy.

Tento oddíl by vás měl podpořit při hledání vašich charakteristických rysů a při rozlišování introvertních a extrovertních projevů. Přímo pozorovat založení osobnosti nelze. Existují však spolehlivé signály – rozdíly v mozku –, které jsou měřitelné. Určité kombinace rysů, které vypozorovat lze.

Nejprve se seznámíte s nejdůležitějšími rozdíly mezi introvertními a extrovertními osobnostmi. Následně získáte přehled o přednostech a překážkách, jež se u introvertů a extrovertů vyskytují v nadprůměrné míře. Na nejběžnější stereotypy ohledně tohoto „malého rozdílu“ se podíváme blíže a vysvětlíme si, co se za nimi skrývá, zda jsou pravdivé.

Ještě než začneme, zkuste se prosím sami ohodnotit. Jde přitom jen o váš dojem, o žádné znalosti. Na konci kapitoly si pak můžete porovnat svůj tip s tím, co jste se v textu dozvěděli. A samozřejmě si můžete vyzkoušet zařadit si i jiné osoby, s nimiž se stýkáte.

Dvě otázky pro vás

Považujete se:

- •spíše za introverta?□

- •spíše za extroverta?□

- •za osobnost, která je někde mezi, tedy za centroverta?□

Jaké osobní rysy vás vedou k tomuto ohodnocení?

Svůj odhad si pamatujte. Tato kapitola pro vás bude největším přínosem tehdy, jestliže se k těmto otázkám vrátíte a svůj první dojem srovnáte s tím, co jste si právě přečetli.

Přejděme k faktům: Existují konkrétně měřitelné rozdíly mezi introverty a extroverty? Ano!

Introverti a extroverti: Biologické rozdíly

Introvertní doslova znamená „být obrácený směrem dovnitř“; extrovertní pak tedy logicky znamená „být obrácený směrem ven“. Když C. G. Jung v roce 1921 popsal tyto osobnostní rysy poprvé^2, nemohl ještě tušit, že jednou bude možné vysvětlit rozdíly mezi oběma typy osobnosti v souvislosti s biologickými vlastnostmi. Jung vycházel z toho, že u introvertů proudí psychická energie směrem dovnitř a u extrovertů směrem ven. Dnes už se na introverty a extroverty nedíváme jako na protiklady, které řadí lidi do dvou kategorií, spíše na ně nahlížíme jako na krajní body kontinua od introverze k extroverzi. Každý člověk má jak introvertní, tak extrovertní rysy, obvykle však převažují rysy jednoho z typů osobnosti, přičemž většina lidí se nachází v uměřeném středním pásmu. Kdo je jednoznačně uprostřed, bývá v odborném jazyce označován jako ambivert či centrovert. Za touto kapitolou proto následuje samostatný exkurz věnovaný právě centrovertům.

Určité faktory mohou vést k mírným posunům introverze či extroverze. Již C. G. Jung zmiňoval, že s věkem se pozice lidí na tomto kontinuu poněkud mění. Základní tendence však převážně zůstává zachována.

Dnes je náš vhled do této problematiky mnohem přesnější a více rozlišujeme. Tíhnutí směrem do nitra anebo ven, včetně všech předností a překážek, jež lze na introvertech či extrovertech často pozorovat, se dá převést na měřitelné rozdíly v naší řídící centrále – v našem mozku.

V následujícím přehledu jsem ve stručnosti shrnula podstatné rozdíly. Pokud vám budou tyto biologické podrobnosti připadat příliš fádní, jednoduše zmíněnou pasáž přeskočte – hned nato totiž následuje shrnutí toho nejdůležitějšího v kostce a poté ještě superstručná verze.

Mozek introverta

Mozek extroverta

Silnější průtok krve a vyšší elektrická aktivita: v přední kůře mozkové a v předním thalamu.3 Probíhá zde řada vnitřních pochodů jako vzpomínání a učení, rozhodování, plánování a řešení problémů.

Silnější průtok krve: v zadním thalamu a v cortexu insularis. Zde mozek zpracovává a vyhodnocuje smyslové vjemy. Zadní thalamus vjemy filtruje a část jich předává do velkého mozku.

Co to znamená: Tento rozdíl ukazuje, že „orientace dovnitř“ a „orientace ven“ se odráží ve zpracování informací. Měřením lze doložit, že introverti se intenzivněji zabývají zpracováním vnitřních pochodů, zatímco extroverti zase zpracováním vnějších podnětů.

Delší nervové dráhy.4 Nervové dráhy introvertních osob jsou při srovnání delší – introverti mají doslova „delší vedení“.

Kratší nervové dráhy. Nervové dráhy extrovertních osob jsou při srovnání kratší.

Co to znamená: Přísně vzato by v důsledku této vlastnosti měli introverti potřebovat na zpracování téhož pochodu více času. Avšak tato dedukce je nadvakrát mylná. Zaprvé je rychlost v kognitivní oblasti otázkou inteligence, nikoli otázkou osobnosti. A zadruhé jak pro introverty, tak pro extroverty platí, že nervové dráhy jsou díky častějšímu procvičování efektivnější. Kdo se často a soustředěně zabývá jednou věcí, posiluje kromě kvality také rychlost provedení. Jen si vzpomeňte na své první pokusy za volantem. Anebo na to, když jste se snažili napsat nějaký článek… I kdyby převedení myšlenky v čin (např. při pohybu nebo při jazykovém vyjadřování) trvalo u introvertů skutečně déle,5 trénink to může vyrovnat.

Amygdala. Amygdala je součástí limbického systému, který je uložen hlouběji než oblasti zodpovědné za lidské vědomí. Hraje důležitou roli při vyhodnocování a rozpoznávání situací a při odhadování rizik. Amygdala řídí reakce na vjemy, jež dodávají smyslové orgány, a dokáže v našem těle vyvolat poplach. Hraje tak klíčovou roli v oblasti pocitů – jejím poselstvím je strach.

Snadno vzrušivá amygdala. Amygdala v mozku introvertů reaguje na podněty z okolí výrazněji. Introverti jsou tak relativně snadno vystaveni stresu (prokazatelné díky měření hladiny kortizolu).6

Nesnadno vzrušivá amygdala. Amygdala v mozku extrovertů reaguje na podněty z okolí slabě.

Co to znamená: Introverti reagují na okolní prostředí citlivěji než extroverti. Při setkání s něčím novým a nečekaným se snadněji ocitají ve stresu. Zato však přijímají informace s mimořádnou bdělostí – a to je základ dobré pozorovací schopnosti, reflektování a empatie. Extroverti zase umějí v náročných situacích lépe zachovat klid a zareagovat flexibilněji. Nenechají se tak snadno vyrušit, když je kolem nich hluk či pronikavé zvuky. Kagan (2004) po dlouholeté výzkumné práci považuje reakční intenzitu na vnější podněty za podstatný rozdíl mezi introverzí a extroverzí.7

Nucleus accumbens. Také nucleus accumbens je součástí limbického systému. Je považován za „centrum zábavy“ a je místem, kde se odehrávají mechanismy spojené s odměnou a potěšením. Jako část mozkového centra, které má na starost emoce, podporuje skrze pocity štěstí právě takové chování, jež vede k očekávání odměny. Nucleus accumbens tak stejně jako amygdala hraje hlavní roli ve sféře pocitů.

Nesnadno vzrušivý nucleus accumbens. Nucleus accumbens v mozku introvertů reaguje na podněty z okolí slabě.

Snadno vzrušivý nucleus accumbens. Nucleus accumbens v mozku extrovertů reaguje na podněty z okolí výrazněji.

Co to znamená: Extroverti jsou více zaměřeni na odměny a stimuly než introverti. Mají rádi riskantní půvab nejistoty, pokud je na konci láká něco, oč stojí usilovat. V této oblasti reagují na okolí citlivěji než introverti. Oceňují nové zkušenosti a překvapení. Jdou kvůli tomu i do nebezpečí, že při podstoupení rizika případně sklidí ztráty či škody.

Introverti se v takto riskantních situacích ocitají v důsledku menší vzrušivosti nuclea accumbens málokdy. A jen zřídka a méně intenzivně také zažívají pocity nadšení a euforie. Lucas a Diener (2000) ve své vědecké práci považují snadno vzrušivý nucleus accumbens za charakteristický faktor extroverze.

Sympatikus a parasympatikus. Sympatikus a parasympatikus patří k vegetativnímu nervovému systému, tedy k té části nervového systému, jejíž procesy probíhají „automaticky“ a lze je ovlivnit jen podmíněně. Sympatikus zodpovídá za výkon, připravuje tělo na mimořádnou zátěž, útok či útěk. Parasympatikus („nerv klidu“) je neméně důležitý protihráč, stará se totiž o šetrné zacházení, zotavení – zkrátka o klid. Při aktivitě parasympatiku se zpomaluje srdeční tep a v klidovém stavu zesiluje trávicí činnost. K přenosu vzruchu využívá sympatikus přenašeč (neurotransmiter) dopamin, parasympatikus pak přenašeč acetylcholin.

Parasympatikus. Introverty výrazněji ovlivňují činnosti parasympatiku.8

Sympatikus. Extroverty výrazněji ovlivňují činnosti sympatiku.

Co to znamená: Získávání energie je u introvertů a extrovertů odlišné v důsledku odlišné výbavy jejich nervového systému. Extroverti oceňují stimulaci z vnějšího světa, která aktivuje sympatikus, zatímco introverti potřebují k pohodě klid.9

Přenašeče. Mozky introvertů vykazují více aktivity v drahách neurotransmiteru acetylcholinu, který je připisován parasympatiku.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Introverti a extroverti.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.