Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Julia Boehme

Tafík a cesta na konec světa

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Ilustrace Julia Ginsbach

Přeloženo z německého originálu Tafiti und die Reise ans Ende der Welt
© Loewe Verlag GmbH, Bindlach
www.loewe-verlag.de
Translation © Grada Publishing, a.s., 2014

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 5701. publikaci

Přeložili Natálie a Matouš Černí
Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová
Sazba Jakub Náprstek
Počet stran 78
První vydání, Praha 2014
Vytiskla Tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

ISBN 978-80-247-5381-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Štěpán Böhm

ISBN 978-80-247-9021-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9022-0 (ve formátu EPUB)

Tafíkův sen

„Tafíku, co blázníš? Zůstaň tady!“ vypískl rozčileně Tutu a hleděl za svým bratrem. „Co když se vrátí Mistr Gogo!“

„Tss, ten už určitě nepřiletí,“ zamumlal Tafík a popoběhl ještě dál od nory, rovnou k velikému balvanu. Odsud měl skvělý výhled přes celou pláň. Rudá zem, žlutá tráva a sem tam roztroušené obrovitánské stromy. Co ale Tafíka zajímalo nejvíce, byl tajemný pahorek daleko na obzoru. Co asi může být za ním?

Tafík si stoupl na špičky a vytáhl se, co nejvýše to šlo. To mu ale samozřejmě vůbec nepomohlo. Aby se dozvěděl, co se za pahorkem nachází, musel by na něj vylézt.

A to by byla pro tak malého surikatího kluka příliš dlouhá a nebezpečná cesta. Tafík si povzdechl.

„POZOR! Nálet! Mistr Gogo!“ vykřikne najednou Tutu.

ŠŠŠUP! Všechny surikaty hned zmizí ve svých chodbičkách. Opravdu všechny? Ne, Tafík teprve sklouzl z balvanu a teď peláší pískem zpět. Rychle k nejbližšímu vchodu!

„Támhle je ještě jeden,“ těší se Mistr Gogo a spustí se střemhlav dolů.

Tafík se ale mohutně odrazí a skočí po hlavě do své nory. Uf , to bylo těsné!

„Sakryš! Už zase žádný pořádný oběd,“ zakleje venku Mistr Gogo.

Tutu je v noře celý bledý. „Fíha!“ vydechne. „Ty máš ale štěstí!“

„To tedy ano,“ přikývne děda. „Měl bys být mnohem opatrnější, Tafíku!“

„No jo,“ zafuní Tafík udýchaně.

Večer, když se ochladilo a setmělo, se všechny surikaty pohodlně usadily u krbu v obýváku. Tutu opékal oříšky a děda zase vyprávěl svoje staré historky o pra-pra-pra-pra-pra-pradědečkovi. Ten kdysi podnikl dlouhou a nebezpečnou cestu, dokud nenašel nový domov právě zde. Tafík znal celou tu historku snad už i pozpátku. I tak ale vždycky rád poslouchal.

„Všechno bylo pod vodou,“ vyprávěl děda. „Ani jediné suché místečko. Co mohli on a jeho rodina dělat jiného, než si najít nový a suchý domov? A tak se rozhodli odstěhovat a zažili při tom veliké dobrodružství!“

Tafík si povzdechl. Také by moc rád zažil nějaké dobrodružství. Někdy si dokonce přál, aby přišla velká voda i do jejich nory. To by pak i oni museli podniknout výpravu za novým domovem. Tafík by hned věděl, kam by se mohli přestěhovat – za vysoký pahorek! Tak by mohl konečně na vlastní oči spatřit, co se za ním ukrývá! Tafík přemýšlel. Opravdu musí nejdříve přijít povodeň? Musí se nejdřív stát něco špatného, aby se mohl vydat na cestu? Nemohl by se vypravit prostě jen tak? Z čiré zvědavosti? Poškrábal se za uchem. Musí se hned zeptat dědy!

„Zbláznil ses?“ zalapá děda po dechu. „Copak vůbec neposloucháš, když vyprávím pra-pra-pra-pra-pra-pradědečkovy historky? Jinak bys přece musel vědět, jak moc je to nebezpečné!“ Děda se rozhlédne po celé rodině. „No? Jaká máme Velká nebezpečí?“

Tafík si opět povzdechne. Ví, co teď přijde. Ta nebezpečí zná přece každý.

„Máme tu Nebezpečí ze vzduchu,“ říká děda.

Tutu přikývne. „Jen si vzpomeň na Mistra Gogo, Tafíku!“

„Nebezpečí na zemi,“ pokračuje děda v kázání.

„Syčící hadi,“ mumlá babička.

„A smrtelné pracky Krále Kofiho,“ zašeptá roztřeseně Tutu. Jen z pomyšlení na strašlivého lva se mu ježí všechny chlupy.

„A nesmíme zapomenout,“ uzavírá děda, „na Nebezpečí divokých vod!“

„Ale pra-pra-pra-pra-pra-pradědeček to přeci dokázal,“ namítá Tafík.

„No jo, on…“ Děda váhavě přitaká. „On ano.“

„Třeba to zvládnu taky,“ říká Tafík tiše. „A pak bych se mohl podívat, co je za vysokým pahorkem!“

„Za vysokým pahorkem? Ale Tafíku, to přece víš!“ hledí na něj děda přes obroučky svých kulatých brýlí. „Za vysokým pahorkem není nic. Tam končí svět!“

„To není pravda,“ šeptá Tafík. „Nekončí!“

Má to totiž dobře vypozorované. Přicházejí odtamtud pakoně a zebry a mnoho dalších zvířat! Ta se přece nemohou vynořit jen tak odnikud.

„Ale samozřejmě, že tam končí svět,“ směje se děda. „To ví přece každý! A teď dobrou noc!“

Tafíkovi dochází dech. Cítí, jak ho shora pálí sluníčko. Je unavený a má žízeň, ale zároveň je nekonečně šťastný. Protože to už téměř dokázal. Navzdory všem nebezpečím je zde, na úpatí vysokého pahorku!

Začne šplhat vzhůru, každou chvíli ale sklouzne po prudkém svahu o kousek zpátky. Přesto však pokračuje vytrvale dál a stoupá výš a výš. Za chvilku bude nahoře. A pak už konečně uvidí, co se za pahorkem skrývá. Už jen pár krůčků! Tafík natěšeně natahuje krk a – probudí se. To je tedy k vzteku!

Ještě ani jednou ve snu nespatřil, co za tím pahorkem je! Už stokrát měl tenhle sen. A stokrát se probudil. Pokaždé jen o pár vteřin dřív!

Místo toho, aby dováděl s kamarády, seděl další den Tafík sám ve stínu velké akácie. Bezmyšlenkovitě nechával červený písek protékat svými tlapkami.

„Neměl bych se tam přece jen vypravit?“ přemýšlel. „I kdyby to byla pravda, že za pahorkem končí svět – jak ten konec světa asi vypadá?“

Tafík si povzdechl. Kéž by neexistovalo žádné z těch nebezpečí: Nebezpečí ze vzduchu, Nebezpečí na zemi a Nebezpečí divokých vod…

Ale když pra-pra-pra-pra-pra-pradědeček ta nebezpečí překonal, proč by to nemohl zvládnout taky?

Tafík vyskočil. Nejde to jinak, musí to alespoň zkusit!

Cesta začíná

Tutu je jediný, komu to Tafík prozradí.

„To ne, to nesmíš!“ hledí na něj Tutu vyděšeně.

„Prostě musím,“ vysvětluje Tafík. Poté na svého brášku mrkne: „Na tak dlouhou cestu potřebuju pochopitelně zásoby. Pomůžeš mi sbalit?“

Když všichni usnuli, proplížili se ti dva do spíže. Dveře podezřele zavrzaly, ale nikdo se naštěstí nevzbudil.

Ve spíži tajně shrábli několik housek.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tafík a cesta na konec světa.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.