Top 10 zajímavostí

Bazilika sv. Eufrasia v Poreči Mozaiky v bazilice jsou vynikající ukázkou byzantského umění

Město Rab Typické pobřežní město na stejnojmenném ostrově

Dubrovnik Nádherné město, přezdívané „perla Jadranu"

Tvrđa Krásná barokní architektura v historické části Osijeku

Římský amfiteátr v Pule Toto místo, kdysi zvané Polensium, je předním chorvatským archeologickým nalezištěm

Národní park Plitvická jezera Sestává ze 16 jezer propojených řadou vodopádů

Sv. Donát Tato předrománská stavba patří k nejkrásnějším svatyním v Zadaru

Národní park Mljet Ostrov Mljet v jižní Dalmácii ztělesňuje krásu chorvatského pobřeží

Národní park Paklenica Místo ideální pro horolezectví a pěší turistiku

Diokleciánův palác Pozoruhodně zachovalý starořímský komplex ve Splitu

Ideální výlet po Chorvatsku

1. den Pula

Po příletu do Puly si prohlédněte zdejší velkolepý římský amfiteátr. Nechte se trochu rozmazlovat a přenocujte v hotelu Valsabbion – od bazénu v nejvyšším podlaží je nádherný výhled na město.

2. den Opatija

Cestou do města Opatija se zastavte ve středověkém městečku Motovun a ochutnejte místní lanýže. V Opatiji si prohlédněte výstavní vily lemující nábřeží a objednejte si kávu a šlehačkový dort v některé z kaváren z 19. století.

3. den Zadar

Přenocujte v Sukošanu. Do Zadaru se vypravte před západem slunce, který je tu provázen zvukovou a světelnou show.

4. den Šibenik a vodopády Krka

Přenocujte stylově na jednom z nejmenších chorvatských ostrovů – Krapanj. Cestou se zastavte na oběd v nádherném městě Šibenik a navštivte muzeum Bunari. Pak zamiřte k úchvatným vodopádům na řece Krka.

5. den Trogir

Podél pobřeží dojdete do městečka Trogir. V restauraci na nábřeží si objednejte pizzu a pozorujte luxusní jachty; potom si prohlédněte Staré Město, které je na seznamu UNESCO. Navečer vyrazte kolem splitského letiště do maríny Kaštela, kde na vás čeká jachta s posádkou, a na večeři si zajděte do jedné z rustikálních restaurací zvaných konoba.

6. den Hvar

Vyplujte směr Split a ze zátoky si prohlédněte Diokleciánův palác. Poté zakotvěte na opuštěných Paklených ostrůvcích u pobřeží ostrova Hvar. Odpoledne se vykoupejte v moři a pak zamiřte do města Hvar prozkoumat jeho historii i noční život.

7. den Korčula

Vyplujte směr město Korčula a celý den věnujte jednomu z nejkrásnějších chorvatských středověkých měst. Nakupte si čerstvé ryby a místní delikatesy, které si připravíte následující den k večeři. Dnes se ale navečeřte stylově ve městě a vychutnejte si úžasný výhled z terasy hotelu Lešić-Dimitri Palace.

8. den Mljet

Pomalu proplouvejte mezi poloostrovem Pelješac a ostrovem Mljet, kde se třeba můžete vykoupat v jezerech se slanou vodou. Večer zakotvěte u severovýchodního pobřeží ostrova Lokrum, pochutnejte si na rybách, které jste zakoupili předchozí den, a pozorujte světla nedalekého Dubrovníku.

9. den Dubrovnik

Vystupte v Dubrovníku a projděte se po městských hradbách předtím, než nasednete na taxík směr letiště. Máte-li čas, zajeďte si do městečka Cavtat, kde si můžete vyzkoušet potápění, prohlédnout antické památky nebo se naobědvat v jedné z mnoha nábřežních restaurací.

Úvod

Přestože je Chorvatsko jedním z nejmladších evropských států – vzniklo po rozpadu bývalé Jugoslávie, po krvavé válce v roce 1991 – již dlouhá léta patří k nejlákavějším turistickým destinacím na světě. Od roku 2013 je členskou zemí Evropské unie. Poměrně malá rozloha země (pouhých 56594 km2) je poněkud zavádějící. Tato země ve tvaru bumerangu totiž doslova oplývá rozmanitými přírodními krásami– úžasným pobřežím táhnoucím se v délce 1778 km, vysokými horskými hřebeny i úrodnými rovinami ve vnitrozemí. Chorvatskou identitu utvářela především pozice země coby politické a etnické křižovatky – sousedí se Slovinskem, Srbskem, s Maďarskem, Bosnou a Hercegovinou a Černou Horou; na opačné straně Jadranu pak leží Itálie.

Památky UNESCO

V Chorvatsku se nachází sedm lokalit zapsaných na seznamu světového dědictví UNESCO: staré části Dubrovníku a Trogiru, Diokleciánův palác a středověký Split, Plitvická jezera, bazilika sv. Eufrasia v Poreči, katedrála v Šibeniku a okolí města Stari Grad na ostrově Hvar.

Přírodní skvost

Nejkrásnější oblastí Chorvatska je jeho jadranské pobřeží, které se táhne od Slovinska na severu až k Černé Hoře na jihu a zahrnuje 1246 ostrovů, ostrůvků a útesů. Křišťálově čistá voda, bezpočet modravých zátok a zálivů přitahují zahraniční i domácí návštěvníky. Počasí v létě bývá příjemné – horké letní dny osvěžuje chladivý mořský vánek. Dokonce i na jaře a na podzim bývá teplota dostatečně vysoká na to, aby se dalo chodit pouze v tričku.

Pláže s modrou vlajkou a maríny

Chorvatské pláže sice nejsou písčité jako ve Španělsku nebo v Itálii, zato patří k nejčistším v Evropě. Celé pobřeží je lemováno více než stovkou pláží a nachází se na něm téměř 20 marín s modrou vlajkou. Modrá vlajka označuje čisté mořské oblasti a uděluje ji Evropská unie. Úplný seznam pláží a marín s modrou vlajkou v Chorvatsku najdete na stránkách www.blueflag.org.

Nedaleko pláží se do výšky zvedají mohutné horské masivy, do nichž se můžete vydat za pěší turistikou, lezením i adrenalinovými sporty. Ve vnitrozemí se nachází národní park Plitvická jezera se zurčícími potoky, dramatickými vodopády a smaragdově zelenými jezery; je zařazen na seznam světového dědictví UNESCO. Neméně působivý, avšak turisty méně vyhledávaný, je národní park Krka v Dalmácii, s řadou jezer a říček, které se hlubokými krasovými kaňony prodírají k Jadranu.

Se svou rozmanitou krajinou je Chorvatsko rájem pro sportovní nadšence. Představuje oblíbenou destinaci jachtařů a na okružní plavby po ostrovech sem připlouvají i miliardáři jako Bill Gates. Těmto bohatým cestovatelům přizpůsobuje své služby i rostoucí počet elegantních restaurací a hotelů, které jsou naprostým opakem neosobních betonových komplexů z počátků rozvoje turistiky v Chorvatsku v 60. letech 20. století.

Vodopády Skradinski Buk, národní park Krka

K jachtařům směřujícím do 55 marín lemujících celé pobřeží se přidávají milovníci potápění. Podmínky pro podmořské aktivity jsou zde vynikající – najdou se tu lokality vhodné pro začátečníky i profesionály. Ostrůvek Biševo se známou Modrou jeskyní je stejně atraktivní jako jeho italský protějšek na Capri. Ve vodách u sousedního ostrova Vis se nachází minimálně tucet vraků vhodných ke zkoumání. Podél celého pobřeží narazíte na školy potápění, s nimiž můžete absolvovat svůj první ponor; ti zkušenější pak mohou v rámci organizovaných výprav prozkoumat jedny z nejzachovalejších podmořských lokalit v Evropě.

Města a městečka

Vedle osmi národních parků nabízejí spoustu zajímavostí také chorvatská města a městečka. Největší z nich, hlavní město Záhřeb, je moderní metropole s luxusními hotely, muzei s bohatými uměleckými sbírkami a s restauracemi, které odrážejí kosmopolitní charakter místa. Rakousko-uherský architektonický a politický vliv, patrný zejména v Záhřebu a Varaždinu, směrem k pobřeží ustupuje vlivu Benátek a antického Říma, jak dokládají zdejší architektonické památky.

Dubrovník, jedno z nejkrásnějších měst Evropy

Druhé největší chorvatské město, Split, je chaoticky se rozvíjející město, které bylo na jadranském pobřeží vybudováno již před staletími. Jeho historické jádro naleznete uvnitř 2000 let starého Diokleciánova paláce – toto „město ve městě“, zapsané na seznamu světového dědictví UNESCO, překypuje bary, kavárnami a butiky uprostřed středomořského ruchu. Charakter Chorvatska formovala staletí konfliktů, během nichž o nadvládu nad zemí soupeřili Řekové, Římané, Francouzi, Benátčané a Maďaři. Tato pohnutá historie po sobě zanechala více než zjevné stopy v podobě velkolepých památek, jako je 2000 let starý amfiteátr v Pule anebo freskami vyzdobená bazilika sv. Eufrasia v Poreči (rovněž na seznamu UNESCO), i nenápadné otisky tam, kde byste to čekali nejméně – nad bezvýznamným městečkem spatříte benátskou zvonici nebo znenadání narazíte na ulici, po níž kdysi pochodovali římští vojáci.

Zbožný národ

Většina Chorvatů je římsko-katolického vyznání; od získání nezávislosti zemi již čtyřikrát navštívil papež. K menšinovým náboženstvím patří především pravoslaví (Srbové) a islám.

Chorvatsko se může pyšnit i vlastními architektonickými klenoty, k nimž patří Šibenik a především Dubrovník, básníkem Byronem označený za „perlu Jadranu“. Toto úchvatné město, původně městský stát, se dochovalo v celé své barokní kráse. Procházka Dubrovníkem během slavného letního festivalu nebo pozorování západu slunce nad Jadranem patří k nezapomenutelným zážitkům.

Dvě tváře země

Velmi odlišný životní styl obyvatel Záhřebu a Splitu svědčí o kontrastu mezi dvěma hlavními kulturami v Chorvatsku– středoevropským řádem a racionalitou na severu a volnějším životním stylem na jihu, kde v parných letních dnech všechno plyne jaksi pomaleji. V hlavním městě se o obyvatelích pobřeží říká, že jsou líní, zatímco ve Splitu, kde jsou lidé pyšní na svůj vybraný styl a kultivovanost, považují Záhřeb za nudný a konvenční. Rivalita těchto dvou měst je patrná v celé zemi. Když se k tomu přidají Srbové z Krajiny, Bosňané z příhraničních oblastí a slovinské vlivy na severozápadě, vznikne pestrá směsice kontrastních životních stylů, které dnes vedle sebe existují v relativní harmonii.

Dědictví války

Navzdory snahám národní turistické kanceláře je obtížné psát o Chorvatsku, aniž by padla zmínka o válce. Na počátku 90. let 20. století obletěly svět záběry hořícího Dubrovníku a bezmocných uprchlíků. Současná realita je však taková, že s výjimkou několika míst, jako třeba Vukovar a Knin, jen stěží poznáte, že tu kdy tento konflikt proběhl. Možná právě dlouhé období totality v kombinaci s válkou za nezávislost vedly k tomu, že Dubrovník, jeho riviéra a další chorvatské poklady zůstaly tak dlouho netknuté. Stopy po válce, jako různě barevné střešní tašky či opuštěné vesnice s vypálenými domy, odhalíte teprve tehdy, když je začnete vědomě hledat. A projevíte-li o tyto události zájem, mnozí místní se s vámi dají ochotně do řeči a sdělí vám svůj názor na tento krvavý střet – mnozí Chorvaté se dodnes domnívají, že zbytek Evropy neučinil dost pro to, aby mu zabránil nebo ho pomohl co nejdříve ukončit.

Dnešní Chorvatsko

Od získání nezávislosti učinilo Chorvatsko velký pokrok. Do širšího povědomí se dostalo zejména díky mezinárodním úspěchům chorvatských sportovců. Turistický průmysl se rychle rozvíjí a cestovní kanceláře nabízejí vše od pronájmů vil a hotelových pobytů po jachting, potápění a další sportovní aktivity. Přispívá k tomu rostoucí počet nízkonákladových leteckých spojů a rozšiřování vnitrostátní dálniční sítě.

Chorvatští fotbaloví fanoušci

Poválečný rozvoj Chorvatska poněkud zbrzdil kontroverzní pravicový prezident Franjo Tuđjman, po jeho smrti v roce1999 se však země vrátila do mezinárodního společenství. V červenci 2013 se Chorvatsko stalo členskou zemí Evropské unie, čímž završilo svůj dramatický přerod z válkou poničeného koutu Jugoslávie v moderní evropský stát. Přestože zemi postihl ekonomický pokles vyvolaný světovou finanční krizí z let 2007–2008, následky nebyly tak velké jako u zranitelnějších sousedních zemí. Chorvatsko zůstává jednou z nejkrásnějších a nejlákavějších turistických destinací v Evropě.

Stručná historie

Podrobnější pohled na složitou historii jednoho z nejmladších států Evropy přináší množství otázek i nejasných odpovědí. Nezávislým státem bylo Chorvatsko v minulosti pouze třikrát: za vlády chorvatských králů v 10. a 11. století, během 2. světové války (i když se ve skutečnosti jednalo o loutkový stát nacistického Německa) a od roku 1991 po krvavém odtržení od Jugoslávie. Většina Chorvatů vždy pociťovala silnou národní sounáležitost, přestože ve svých starých pasech měli uvedenu jugoslávskou národnost. Získat objektivní historické informace tu tak představuje poměrně náročný úkol.

Prehistorické období

Objev „krapinského člověka“ a jeho neandertálských příbuzných v kraji Zagorje v 19. století dokazuje, že dnešní Chorvatsko bylo osídleno již 30 000 let př. n. l. Místo nálezu na návrší u městečka Krapina patří k nejvýznamnějším prehistorickým lokalitám v Evropě. Podél chorvatského pobřeží lze pak narazit na řadu stop po osídlení lovci-sběrači z období před 20 000 lety.

Císař Dioklecián

Římský císař Dioklecián (Diocletianus) se narodil zřejmě v Saloně (nedaleko Splitu). Během své vlády upevnil hranice římské říše. Po dobrovolném odstoupení z trůnu okolo roku 300 se vrátil do svého rodiště a vystavěl zde rozlehlý palác, který se zachoval dodnes.

Řekové, Římané a Byzantinci

V době příchodu Řeků na ostrov Vis ve 4. století př. n. l. obývaly pobřežní oblasti a přilehlé vnitrozemí roztroušené kmeny Ilyrů. Od roku 229př.n.l. začali do této oblasti pronikat Římané, kteří rychle zabrali většinu země, zahájili výstavbu zpevněných cest a měst a prosazovali svůj způsob života. Z tohoto období pochází amfiteátr v Pule a Diokleciánův palác ve Splitu. Na mnoho pozůstatků z římského období lze narazit po celé zemi.

Dioklecián ověnčený vavřínem

Římané tomuto území vládli až do pádu západní části římské říše v 5. století. Poté se ho nakrátko zmocnili Ostrogóti, než moc nad Istrií a Dalmácií získala Byzanc. Kvůli neustálým útokům ze strany ilyrských a avarských kmenů zde však Byzanc nikdy nedosáhla takové dominance jako Římané v průběhu prvních století své nadvlády.

Chorvatští králové

Chorvaté přišli do této oblasti v době stěhování národů z plání na severu, podobně jako jejich slovanští příbuzní Srbové a Slovinci. S rostoucím počtem příchozích Chorvatů sílil i jejich vliv, jenž dosáhl svého vrcholu za vlády prvního krále Tomislava. Ten při posilování chorvatského státu porazil v roce 925 Benátčany i Uhry. Po jeho smrti v roce 928 se na trůnu vystřídala řada dalších vládců, žádný z nich však nedosáhl Tomislavova věhlasu.

Pozůstatky hlaholské abecedy v Humu na Istrii

V tomto období se Chorvaté začali obracet ke křesťanství. Poté co je papež v 9. století uznal za křesťany, přiklonili se spíše k západnímu než k východnímu směru křesťanství. Slovanský biskup Grgur (Řehoř) z Ninu se pokusil ustavit chorvatskou národní církev – psát se mělo hlaholicí a bohoslužby měly být slouženy v místním jazyce, Řím však jeho snahy potlačil.

Ve středu zájmu Benátek a Uher

Smlouva z roku 1102 potvrdila nadvládu Uher nad většinou chorvatského území, i když Chorvatům byla přiznána určitá autonomie – měli vlastního zástupce (bána) a také svůj sněm (sabor). Uherská vláda trvala dlouhá staletí, přičemž během prvních tří staletí země čelila trvalé hrozbě ze strany Osmanské říše na východě. Ze strachu z islámských hord vybudovali Uhrové v hornatém chorvatském vnitrozemí (Krajině) řadu pevností. Tato obranná linie nakonec odolala všem nájezdům, i když často hrozilo její prolomení.

Uhrové posilovali svou pozici ve většině chorvatského vnitrozemí, zatímco o pobřežní části usilovali Benátčané – a také se jich v roce 1420 zmocnili. Jedním z mála míst, které si udrželo nezávislost, byl Dubrovník. Benátčané, podobně jako před staletími Římané, s sebou přinesli vlastní architekturu a urbanismus a zanechali na chorvatském pobřeží nesmazatelné stopy v podobě opevněných měst, krásných budov a elegantních kostelních zvonic, které tu stojí dodnes. Benátská nadvláda byla vždy volnější, založená spíše na rozšiřování obchodních cest než na získávání nových území. Benátčané museli čelit nejen trvalé osmanské hrozbě, ale i pirátům, například nechvalně proslulým lupičům ze Senje.

Pád Benátské republiky

Éra Benátské republiky trvala až do pozdního 18. století. V roce 1797 ovládla Benátky francouzská napoleonská vojska. Součástí válečné kořisti se staly také benátské državy na chorvatském pobřeží, nikoliv však na příliš dlouhou dobu– po porážce Francouzů Ruskem v zimě 1812–13 připadly Rakousku-Uhersku; tento stav stvrdil i Vídeňský kongres v roce 1815.

Navzdory či možná kvůli historické zkušenosti s nadvládou různých mocností se chorvatské národní sebeuvědomění a vlastenectví začalo znovu projevovat v 1.polovině 19. století. Vůdčí osobností se stal především oblíbený vojenský velitel Josip Jelačić z Krajiny, jenž se stal bánem (guvernérem) Chorvatska. Vlastenecké úsilí se nejvíce odrazilo v kultuře a jazyce. Ve stejné době začali s obrozeneckými aktivitami také Srbové a Slovinci. Tyto národně obrozenecké snahy slovanských etnik napříč celou Evropou následně vedly ke vzniku panslavistického hnutí.

1. a 2. světová válka

Rozpad Rakouska-Uherska po 1. světové válce znamenal ideální příležitost k uvedení myšlenek panslavismu do praxe – v roce 1918 vzniklo Království Srbů, Chorvatů a Slovinců (po roce 1930 Jugoslávie). Navzdory velkým nadějím a oficiálním proklamacím o jednotě bylo pro mnoho Chorvatů zklamáním, když se skutečná moc, namísto očekávaného volného federálního uspořádání, soustředila do Bělehradu.

Poté co v dubnu 1941 do Chorvatska vtrhli Němci, příležitosti se chopili extremističtí členové strany Ustaša (vzbouřenec) pod vedením Ante Paveliće a pomohli vytvořit loutkový nacistický stát. Válka odhalila nejtemnější stránky chorvatské povahy, zhmotněné do podoby koncentračního tábora v Jasenovci; za účelem likvidace Srbů, Židů a dalších „nežádoucích“ jej založila Pavelićova skupina. Tato smutná kapitola chorvatské historie skončila v roce 1945, kdy Titovy komunistické partyzánské oddíly ovládly Jugoslávii a zmasakrovaly tisíce ustašovců a kolaborantů.

Chorvatsko za Tita

Tito (vlastním jménem Josip Broz, 1892–1980), původem Chorvat, vládl Jugoslávii pevnou rukou téměř čtyři desetiletí– jako prezident i předseda komunistické strany. Potlačoval chorvatský nacionalismus i nacionalistické projevy v Bosně, Srbsku a Kosovu; ty však stále doutnaly pod povrchem. Od 60. let rostla v Chorvatsku ekonomická nespokojenost, jelikož značné devizové příjmy z rozvíjejícího se turistického ruchu odtékaly z pobřeží do centrální pokladny v Bělehradě.

Dubrovník býval kdysi nezávislou republikou zvanou Ragusa

To vše podněcovalo touhy po větší samostatnosti, které se naplno projevily během tzv. chorvatského jara. Reformně naladění politici a intelektuálové požadovali uznání chorvatštiny jako jazyka odlišného od srbštiny. Chorvatská liga komunistů se rozdělila na ty, kteří chtěli zachovat stávající stav, a na ty, kteří usilovali o větší autonomii. Toto napětí vedlo počátkem 70. let ke studentským bouřím. Tito si uvědomil, že chorvatské jaro ohrožuje jednotnou Jugoslávii, a v prosinci 1971 tvrdě zakročil – řada chorvatských představitelů byla sesazena nebo přinucena rezignovat.

Tito jako partyzán za 2. světové války

Etnická rivalita a směřování k válce

Tito sice do značné míry úspěšně potlačoval etnickou rivalitu uvnitř Jugoslávie, nepodařilo se mu však stanovit vhodného nástupce. Po jeho smrti v roce 1980 nastalo období mocenské nestability, které bylo prvním krůčkem ke krvavým balkánským válkám v 90. letech. Po Titovi se na prezidentském postu střídali v rámci kolektivního orgánu zástupci jednotlivých republik.

Únik Slovinska

Slovinsko vyhlásilo nezávislost na Jugoslávii v tentýž den jako Chorvatsko – 25.6.1991. Jelikož v něm žilo mnohem méně etnických Srbů a nikdy zde neproběhly etnické čistky, nebyla reakce Srbska tak zuřivá jako v případě Chorvatska. Jugoslávská armáda se po krátkých potyčkách ze Slovinska stáhla.

Z moře politických rozepří a intrik se vynořil tehdy nepříliš známý srbský nacionalistický politik Slobodan Milošević, který hlásal, že Bělehrad nemá zájem na pokojném rozdělení Jugoslávie. Když Slovinsko a Chorvatsko začaly podnikat kroky k samostatnosti, mnozí Srbové – včetně Miloševiće – si uvědomili, že rozpad federace je nevyhnutelný, a přišli s plánem na vytvoření „Velkého Srbska“, které by vzniklo zabráním velkých územních celků ostatních svazových republik.

Napětí dosáhlo vrcholu v červnu 1991, kdy byla vyhlášena nezávislost Slovinska a Chorvatska. V čele nového chorvatského státu, jenž nebyl uznán ze strany OSN, stanul bývalý jugoslávský generál Franjo Tuđman. Chorvatsku hrozilo bezprostřední nebezpečí ze strany chorvatských Srbů, kteří s podporou silné jugoslávské armády usilovali o odtržení částí chorvatského území a o jejich začlenění do „Velkého Srbska“.

Válka za nezávislost

Od června 1991 boje rychle eskalovaly. Srbské povstalecké síly a Jugoslávská národní armáda využily své vojenské převahy nad chabě vyzbrojenými chorvatskými policejními jednotkami a „etnicky vyčistily“ rozsáhlá území Chorvatska. Milošević plánoval, že dosáhne bleskového vítězství dříve, než se do konfliktu vloží mezinárodní společenství; rychlý postup srbských sil v centrálním Chorvatsku byl však zastaven ve Slavonii, kde se proti Miločevićovi postavili odhodlaní obránci Vukovaru. Toto město, ležící na hranici se Srbskem, bylo obléháno s téměř středověkou zuřivostí a vystaveno mohutnému dělostřeleckému ostřelování a náletům. Podobně se Srbům bránil obléhaný Dubrovník. Obě města se stala symbolem vlasteneckého odporu.

Obležený Dubrovník v roce 1991

Přestože Vukovar nakonec padl a srbské síly páchaly zvěrstva po celé zemi, Záhřeb se do přímého ohrožení nikdy nedostal. Postup srbských sil se brzy zpomalil, neboť Chorvatům se podařilo získat vojenské vybavení i další síly a lépe organizovat obranu. Na jaře roku 1992 Německo uznalo nezávislost Chorvatska a po následných mezinárodních jednáních byly do země vyslány jednotky OSN, aby mezi oběma stranami vytvořily nárazníkovou zónu.

Mírová dohoda a příslib návratu zabraných území Chorvatsku měl zastavit postup bojových linií, nejasný časový rámec smlouvy však vedl prezidenta Tuđmana a chorvatskou vládu k dalšímu zbrojení. Ve chvíli, kdy povstalečtí Srbové ztratili podporu jugoslávské armády, spustili Chorvaté v roce 1995 ofenzivy „Blesk“ (květen) a „Bouře“ (srpen). Přestože vzbudily velkou nevoli OSN, přesně splnily svůj účel – Chorvaté rychle získali zpět většinu území osídlených Srby. V roce 1998 se Chorvatsku na základě dohody z Erdutu vrátily poslední části Slavonie, včetně zničeného Vukovaru. V tu chvíli válka za nezávislost skončila.

Obležení Dubrovníku

Obležení Dubrovníku se stalo světově nejsledovanější ofenzivou jugoslávské armády. Město nemělo téměř žádnou strategickou hodnotu a žilo v něm jen málo srbských obyvatel (okolo 7 % z celkové populace), sedm měsíců však bylo vystaveno námořní blokádě a dělostřeleckému ostřelování. 50 000 obyvatel bylo uvězněno za středověkými hradbami bez elektřiny, ve sklepeních osvětlených svíčkami; zničení neunikly ani jachty v přístavu. Po ukončení bojů zůstalo v Dubrovníku 43 mrtvých a na pět stovek poškozených historických budov.

Po ustavení Mezinárodního trestního tribunálu pro bývalou Jugoslávii (v Haagu) stanula postupně před soudem řada vysoce postavených osob, mezi nimi i Radovan Karadžić. Dva hlavní viníci, Tuđman a Milošević, však zemřeli dříve, než mohli být odsouzeni. Obvinění z válečných zločinů vznesená proti chorvatským vojenským silám a národním hrdinům vyvolala odpor mnoha Chorvatů, nicméně země s tribunálem spolupracovala, což dokládá i zatčení generála Ante Gotoviny ve Španělsku v roce 2005 – v roce 2011 byl odsouzen k dlouholetému vězení, o rok později byl však zproštěn viny.

Chorvatsko dnes

Přestože je jedním z nejmladších evropských států, Chorvatsko si v novém tisíciletí rychle vydobylo své místo na slunci, zejména mezinárodními úspěchy svých sportovců. Goran Ivaniševic se stal v roce 2001 vítězem Wimbledonu, přestože byl do soutěže nasazen na divokou kartu. Mužský tenisový tým vyhrál v roce 2005 Davis Cup jako první nenasazené družstvo. Janica Kostelićová získala v roce 2002 pro Chorvatsko tři zlaté olympijské medaile v lyžování a o čtyři roky později získala v Turíně medaili zlatou a stříbrnou. Její bratr Ivica získal na olympijských hrách v Torontu 2010 dvě stříbrné medaile. Mužský házenkářský reprezentační tým skončil na mistrovství světa v roce 2009 druhý.

Lidové tance při oslavěvstupu Chorvatska do EU

V politice a ekonomice se však Chorvatsko prosazovalo mnohem pomaleji, částečně kvůli pravicové politice a ne-urvalému stylu prezidenta Tuđmana, který v prvních letech svého působení vysloveně kazil renomé Chorvatska. Po jeho smrti v roce 1999 se země vrátila do mezinárodního společenství a zahraniční investice se začaly zvyšovat. Vláda prokázala odhodlání vylepšit pověst Chorvatska plnou spoluprací s Mezinárodním trestním tribunálem v Haagu.

Zemi však stále sužovala korupce – v roce 2012 byl za korupční jednání odsouzen bývalý předseda vlády Ivo Sanader. Soustředěné úsilí očistit se přineslo Chorvatsku v roce 2013 ovoce v podobě dlouho očekávaného vstupu do EU.

Historické milníky

30 000 př. n. l.

„Krapinský člověk“ – prehistorické osídlení Chorvatska.

1000 př. n. l.

Území osídlují ilyrské kmeny.

229 př. n. l. – 600 n. l.

Chorvatsko pod římskou a poté byzantskou nadvládou.

600–700

Příchod slovanských kmenů z oblasti severně od Dunaje.

925

Král Tomislav se stává prvním vládcem nezávislého Chorvatska.

1102

Počátek uherské nadvlády.

od 1420

Většinu chorvatského pobřeží zabírá Benátská republika.

1797

Benátskou republiku ovládá Napoleon.

1918

Vyhlášeno Království Srbů, Chorvatů a Slovinců.

1929

Ustavena fašistická strana Ustaša pod vedením Ante Paveliće.

1941

Invaze německé armády a kolaborace ustašovců při vytvoření Nezávislého chorvatského státu.

květen 1945

Titovi partyzáni vstupují do Záhřebu, počátek komunistické vlády. Tito předsedou vlády nové Jugoslávské federativní republiky.

60. léta 20. století

Chorvatské jaro jako vyjádření touhy po nezávislosti.

1980

Umírá Tito a nastává mocenské vakuum.

1990

Kroky k nezávislosti Chorvatska pod vedením Franja Tuđmana.

25. 6. 1991

Vyhlášení nezávislosti; chorvatští Srbové se bouří za podpory jugoslávské armády. Začíná válka za nezávislost.

18. 11. 1991

Pád Vukovaru znamená nejhorší období války.

leden 1992

OSN dojednává příměří.

1995

Při ofenzivách „Blesk“ (květen) a „Bouře“ (srpen) získává Chorvatsko většinu území zabranou povstaleckými Srby.

1998

Poslední okupovaná území vrácena pod dohledem OSN Chorvatsku.

1999

Umírá prezident Tuđman.

2005

Zahájení jednání o vstupu do EU.

2009

Chorvatsko vstupuje do NATO.

1. 7. 2013

Chorvatsko vstupuje do Evropské unie.

Kam se vydat

Turistický průmysl je soustředěn především na jadranském pobřeží, tedy v Dalmácii, na Istrijském poloostrově a na chorvatských ostrovech. Turisté cestující letecky mohou využít mezinárodní letiště v Dubrovníku, ve Splitu, v Zadaru, Rijece a Pule. Dálniční síť (www.hac.hr) propojuje většinu velkých měst. Nový úsek vede podél pobřeží až k městu Ploče, díky čemuž je cestování mnohem rychlejší než po vyhlídkové, nicméně často přeplněné Jadranské magistrále, která se klikatí podél pobřeží. Pobřežní Chorvatsko lze nejlépe poznat při okružní plavbě po ostrovech; hlavním trajektovým přepravcem je Jadrolinija (www.jadrolinija.hr).

Záhřebská karta

Záhřebská karta se určitě vyplatí, pokud se ve městě nějakou chvíli zdržíte. Platí 24 nebo 72 hodin a její držitel má nárok na zlevněné vstupné do většiny galerií a muzeí, na bezplatné použití veřejné dopravy, a dokonce i na slevy v divadlech, restauracích a nočních klubech. Kartu lze pořídit v turistické informační kanceláři na náměstí Trg bana Josipa Jelačića a ve většině záhřebských hotelů. Více info na www.zagrebcard.fivestars.hr.

Vnitrozemí Chorvatska má také co nabídnout: rušné hlavní město Záhřeb, působivá pohoří, hrady, lázně a pozoruhodný národní park Plitvická jezera. Ze Záhřebu vede autocesta (dálnice) na východ do Slavonie.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Chorvatsko.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.