Josef Fric

Podivný sen

www.svetmysli.net

Copyright © Josef Fric, 2006

ISBN 978-80-7511-135-7

Vydalo nakladatelství a vydavatelství

Volvox Globator, Štítného 17, 130 00 Praha 3

http://www.volvox.cz jako 729. publikaci

Odpovědný redaktor Ladislav Dlabal

Obálka a grafická úprava Diana Delevová

Foto na obálce Josef Fric – Zemřelý Buddha, chrámový jeskynní komplex Adžanta, Indie

Epub připravil purehtml.cz

Vydání první Praha 2006

Adresa knihkupectví

VOLVOX GLOBATOR:

Štítného 16, Praha 3

Motto:

Jsi bůh? – Ne.

Jsi člověk? – Ne.

Tak kdo jsi? – Jsem probuzený.

(Rozhovor s Buddhou)

Varování: Tato kniha je ze života a o životě. Proto byste ji neměli číst, pokud nechcete být rušení ze svých snů.

I

Bylo hodně brzo ráno. Před chvílí procitl z opojný strnulosti. Teď běžel ten čas relativního klidu, předtím než se objeví první příznaky absťáku.Včera měl celkem velký štěstí, sehnal prachy a v kapse měl ještě dvě dávky. Absťáku se tedy nemusel bát. Ale něco se s ním stalo. To něco způsobilo, že si už nikdy neveme žádnou drogu. Drogy pro něj ztratily smysl. Ušklíbl se. Jako kdyby někdy nějakej smysl měly.

Podíval se okolo sebe. Ten byt znal. Bejval tu dost často. Za tu dobu co sem chodil, tu poznal spoustu lidí. Nikdy to nebyl moc hezkej byt a nikdy mu to nevadilo. Našel tam vždycky dost klidu, aby si mohl šlehnout tu svoji drogu a nerušeně projet celej ten vejlet. Díval se okolo sebe. Věděl, že už se sem nikdy nevrátí. Viděl několik dalších těl. Někdo vzadu vzlykal a třásl se. Další leželi v tichu a bez hnutí. Možná by je i poznal. Ale nemělo to smysl. Všichni byli stejní. Toužili po drogách a jeli v tom celým svým životem. A taky za to všichni svým životem zaplatěj. Tahle část jeho života skončila. Definitivně.

II

Alkohol začal pít už dost brzo. Nejdřív sem tam nějaký pivo. Od patnácti let začal chodit na vesnický zábavy. Tam pil pravidelně a občas i něco ostřejšího, rum, vodku nebo prostě to, co někdo objednal. Cigarety se mu naštěstí vyhnuly. Zkusil je se staršíma klukama asi v deseti, pak mu bylo hrozně zle, pozvracel se, a to ho celkem dobře uchránilo. Alkohol byl úspěšnější. No nezačni ho pít, když to dělaj všichni okolo tebe. Pořád o tom mluvěj, jak to bylo skvělý a co všechno zažili. Pijou všichni. Rodiče, učitelé, starší kamarádi. Nemáš skoro žádnou šanci se tomu vyhnout. Kdybys nepil, byl bys divnej a úplně mimo. Tady se prostě pije, je to přece normální.

Absťáky po chlastu nejsou příjemný. Ale zase nejsou tak hrozný, aby tě od něj odradily. Pár hodin bolení hlavy, trochu zle od žaludku a žízeň. Ta se někdy zažene dalším chlastem. Tu chvíli to překlepeš a je to dobrý. Jeho bránou ke tvrdejm drogám nebyla marjána. Byl to starej dobrej chlast. A tak je to skoro u všech. Když je vidíš, co dělaj, aby překlepali absťák, jak do sebe lejou to svinstvo, aby si aspoň na chvíli vyrazili mozek z těla, tak je to víc než jasný. Teda aspoň těm, kdo to chtěj vidět. K nim určitě nepatřej ty ubohý, slizký, uhlazený grázlové, co jsou závislý na prachách z prodeje chlastu.

Jeho problémem i štěstím zároveň bylo to, že ho nikdy nelákalo, co drogy nabízej.Teda snad s výjimkou toho chlastu. Na něm tenkrát občas ujížděl. Ale všechno ostatní dělal jen proto, že něco hledal. Ne, že by to tenkrát nějak jasně chápal. To vůbec ne. Ale ani u toho chlastu se mu nechtělo překročit tu pofiderní hranici, kdy si ještě myslíš, že to máš pod kontrolou. Takže se občas zdržel a pak jen pozoroval, jak ostatní nadšeně odjíždějí do – pro ně slastnýho – bezvědomí. Když to vidíš zvenku a ještě ti to aspoň chvilku trochu pálí, tak se občas objeví nějaká dost dotěrná otázka, která jinak dříme zapomenutá někde v podvědomí. A vždycky je to něco o smyslu života.

No a občas se taky stane, že se to vymkne z ruky. On ten chlast není zas tak měkká droga. Ty hodiny vypatlaný strnulosti, kdy se válíš ve vlastních zvratcích, se zase od těch tvrdejch drog moc nelišej. A ten celodenní absťák po pořádný opici má taky něco do sebe.To všecko ti pořádně rozhází to, co máš v hlavě. Někdy to zatřepe jejím obsahem tak silně, že to, co vyplave ven, ti navíc ještě veme dech.

Poprvý to přišlo naprosto nečekaně. Už si ani nepamatuje, proč se tak ožral, ale co to bylo, to asi nikdy nezapomene. Koupil si hranatou flašku levný vodky s modrou nálepkou a zpracoval ji, na svoje zkušenosti, dost bravurně. Pak padl obličejem do trávy, ale o tom už skoro nevěděl.

III

Seděli doma, v prázdném bytě. Ještě nedávno byl šťastný. Měl hezkou a dobrou ženu, dvě krásné děti, dobrou a zajímavou práci, hezký byt, spoustu přátel a vůbec všechno, co k dobrému životu patří. Svět sice šílel, ale to přece dělal skoro pořád. Moc ho to nezajímalo a nevěnoval tomu pozornost. Tak se stalo, že to, co ho během pár dní potkalo, ho ze začátku skoro položilo.

Hodně lidí to tušilo.Včas vše prodali a zmizeli někam hodně daleko. Oni zůstali. Báli se vzdát se svého klidného světa a odejít do neznáma. Pak se vše zhroutilo a odjezd byl nemožný. Zůstali v pasti. Nejprve přišel o práci. Jeho zaměstnavatel nebyl kolaborant. Byl živnostník a aby jeho podnik přežil, nemohl jít proti proudu. To, že ho nezdravili ani jejich přátelé, byla hlubší rána. Najednou, ze dne na den, byli sami, nežádoucí ve své rodné zemi, ve svém městě i ve svém bytě a nosili cejch žluté hvězdy.

Nedávno rozprodali vše, co mělo nějakou cenu. Přišel jakýsi cizí člověk a nabídl jim možnost odvézt pryč jejich staršího syna. Cena byla hodně vysoká, ale podařilo se jim peníze sehnat. I někteří starší Židé jim půjčili. Všechno samozřejmě vrátí, až bude moci. Ale nikdo s tím moc nepočítal. Včera ten muž přišel, vzal si peníze a odvedl chlapce pryč.

Tehdy si definitivně uvědomil, že jejich svět skončil. Vše, co jeho svět naplňovalo, vše, co mu dávalo smysl, to vše bylo v troskách. Neviděli žádnou budoucnost a přítomnost začínala být moc krutá. Když přišli a zabušili na dveře jejich prázdného bytu, bylo to skoro jako vysvobození.Vysvobození z těch trosek příjemné, ale jakoby dávno zapomenuté minulosti a kleští nemilosrdně pravdivé přítomnosti. Vůbec netušili, co na ně ještě čeká. Osud jim přestal předstírat, že mají nějakou možnost volby a začal je hnát dál a dál, přesně tam, kde je chtěl mít.

IV

To nebyl jen sen. Nějaká hloupá noční můra, která zmizí s ranním světlem. Když se probral, cejtil, jak je v něm ten příběh zarytej pěkně hluboko. Bezmoc, beznaděj, zoufalství zničenýho člověka. Omezená závist a její sestra lhostejnost z něj udělaly snadnou oběť a mrchožrouti trhali jeho život na kusy, zatímco on stále ještě žil.

Bylo mu zle. Hlava mu třeštila, žaludek se obracel. Mnohem hůř na tom byla jeho mysl. Bylo to jako střep v mozku, rána, která nebolí. Necítíš ho, ale víš, že tam je.Víš, že rozřezává tvůj život na kusy.Ty kusy života nedávají samy o sobě žádnej smysl. Je to hlavolam, jehož řešení neznáš, ale dokud ho nesložíš, nebudeš mít ani chvilku klidu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Podivný sen.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.