TUCET HIMÁLAJSKÝCH POHÁDEK

PŘELOŽIL A PŘEVYPRÁVĚL MIROSLAV POŠTA

© Miroslav Pošta, 2015

Cover illustration & design © Lenka Jasanská, 2015

ISBN 978-80-87561-33-1 (epub)

ISBN 978-80-87561-34-8 (mobi)

OBSAH

Předmluva pro dospělého čtenáře

Hvězdy nad klášterem – místo úvodu

Jak se zlato proměnilo v písek

O Akhu Tänpovi a oslím máslu

Jak Akhu Tänpa zařídil hostinu pro celý kraj

O vejcích, která uletěla

O chytrém tesaři

O dědovi Hele Hele

Santal dražší než zlato

O kouzelné truhličce od krále nágů

O opici, která měla za ušima

O soudu s oslem a balvanem

Tři bratři a tři bedničky

Kázání pro lišku

Předmluva pro dospělého čtenáře

Když jsem v roce 2003 mířil do dvou klášterních škol v Ladaku v severozápadním cípu Indie, zabíraly podstatnou část mého batohu pomůcky pro výuku angličtiny – učebnice, slovníky a čítanky se známými příběhy psanými zjednodušenou angličtinou. Byly mezi nimi i pohádky, například O Červené karkulce nebo O Zlatovlásce. Měl jsem sice jisté obavy, zda nejsou některé pasáže (například když vlk sežere babičku) poněkud nevhodné pro adepty Buddhova učení, ale brzy se ukázalo, že malí mniši na pohádky reagují úplně stejně jako jejich evropští vrstevníci.

Když jsem později začal shromažďovat lidové příběhy z himálajského regionu, zjistil jsem, že některé z nich jsou ještě mnohem zemitější a drastičtější než ty evropské. Stále se však vnucovala otázka, co lze ještě považovat za pohádku, a co už nikoliv. Obvykle totiž čerpáme z výborů lidových příběhů, v angličtině folk tales, které kromě pohádek v našem pojetí obsahují i vyprávění, která bychom nejspíš zařadili do jiných žánrů: do bájí, náboženských příběhů, nebo naopak do anekdot či strašidelných historek. Když však z nepřeberného množství lidových vyprávění vybereme příběhy, které námětem a zpracováním odpovídají našemu žánru pohádky, zjistíme, že si s našimi pohádkami v ničem nezadají. V některých případech jako by jim přímo z oka vypadly.

Kruh se uzavřel v roce 2012, kdy nakladatelství Verzone vydalo můj výbor třiatřiceti himálajských pohádek s ilustracemi Lenky Jasanské v knize nazvané Himálajské pohádky: přinesli jsme tak himálajské pohádky českým čtenářům. O dva roky později vyšlo stejnojmenné CD s výběrem čtrnácti pohádek v podání Nely Boudové, Báry Hrzánové, Vladimíra Javorského a Jiřího Lábuse. A nyní vydáváme tuto e-knihu, která až na jednu pohádku odpovídá audioverzi.

Jak jsem pohádky vybíral a jak jsem je zpracovával? Původně jsem chtěl připravit jen výbor příběhů oblíbeného tibetského šibala Akhu Tänpy, který je pokrevním příbuzným německého Enšpígla, tureckého Nasreddina nebo bulharského Chytrého Petra. Postupem času jsem však objevoval i jiné příběhy a získal jsem nesmírně zajímavá vyprávění z Bhútánu a Ladaku. A tak jsem svůj záběr rozšířil i na tato území, protože tu žijí etnika s Tibeťany úzce spřízněná a vypravují si velmi podobné příběhy. Některé z nich se v různých obměnách tradují na obrovském území – například pohádka O chytrém tesaři byla zaznamenána v Tibetu, Bhútánu, ale dokonce i v Mongolsku a v určité obměně také v Barmě. A tak se ze sbírky tibetských taškářských příběhů stala sbírka pohádek z Tibetu, Bhútánu a Ladaku a nakonec jsem přidal i dva příběhy ze Sikkimu.

Do knížky jsem naopak nezařadil pohádky nepálské, a to z toho důvodu, že etničtí Nepálci jsou původem Indoevropané, a jejich pohádky by si proto zasloužily samostatný výbor. Dále jsem nezařazoval příběhy primárně buddhistické nebo takové, u nichž bylo zřejmé, že se do himálajských kultur dostaly prostřednictvím staroindického písemnictví, zejména Džátak (příběhů o dřívějších Buddhových životech).

Některé pohádky bylo možno přeložit bez dalších úprav, jiné bylo třeba převyprávět. Pokud se mi podařilo najít více variant jednoho příběhu, snažil jsem se z nich zrekonstruovat společný „prazáklad“ a na jeho podkladu pohádku vyprávět znovu. Někdy předloha obsahovala jen volně provázaný sled několika dějů či příběhů a z našeho pohledu postrádala pointu. V takovýchto případech jsem několikrát jednotlivé děje či příběhy osamostatnil nebo pointu zdůraznil. Vždy jsem se však snažil o maximální autentičnost a zachování původního koloritu.

Zároveň jsem vybíral takové příběhy, které bychom pokud možno mohli číst dětem, ale u kterých by se nenudil ani dospělý. Pravda, některé pohádky obsahují tu a tam určité nemorální či drastické prvky, ale o ty není nouze ani v bratří Grimmů, Němcové nebo Erbena. Konečně musím dodat, že jsem se nesnažil o žádnou folkloristickou či etnografickou reprezentativnost. Stejně tak nebylo možné zcela zachovat původní styl vyprávění. Takovéto vědecké zpracování himálajských pohádek bude úkolem pro někoho jiného.

Tomu, koho by zajímaly i pohádky, které jsou vhodné jen pro dospělé, můžu doporučit knihu Šprýmař Akhu Tänpa (Apostrof 2013), která obsahuje i příběhy „s hvězdičkou“, nebo půl tuctu pohádek zařazených do knihy Rinčhen Lhamo My Tibeťané (Lungta 2014)

Miroslav Pošta

Hvězdy nad klášterem – místo úvodu

Na klášter se snesla noc. Při pohledu z dálky skoro splýval s nebem, protože příbytky mnichů, přilepené na skále jako orlí hnízda, světélkovaly do noci a jen stěží se daly rozeznat od hvězd.

Mniši ve svých domečcích odříkávali večerní modlitby a někteří se už chystali ke spánku. Tu najednou cosi proletělo potemnělou uličkou mezi Bílým chrámem a první řadou mnišských obydlí. A za chvilku zas, jen z druhé strany.

No ovšem! Malí mniši se sbíhají k Lobsang Gjalcchänovi, odrostlejšímu mládenci, který pochází z vedlejšího údolí a z dětství si pamatuje všechny pohádky a žertovné příběhy, co mu povídala babička.

Jenže malí raubíři v červeném rouchu nemohli k Lobsangovi na pohádku, jak se jim zlíbilo. Cesta k němu totiž vedla kolem domku, kde bydlel gekö, který v klášteře dohlížel na kázeň a pořádek a jehož bystrému oku jen tak něco neuniklo.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tucet himálajských pohádek.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.