Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jana Šilarová

Plstění ovčí vlny

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5046. publikaci

Odpovědná redaktorka Jana Minářová
Sazba Marcela Veličková, elektronická verze Jan Löffelmann
Návrh a realizace obálky Marcela Veličková
Počet stran 64
Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

ISBN 978-80-247-4478-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8214-0 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8217-1 (ve formátu EPUB)

Úvod

V úvodu knihy bychom se mohli krátce pozastavit nad historií plstění a nejjednoduššího zpracování ovčí vlny.

Krásnou legendou o vzniku plstění je vyprávění, které říká: Praotec Noe přestál potopu světa se všemi zvířaty v těsném prostoru své archy. Když mohl prvně vstoupit opět na zemi, vypustil všechna zvířata a spatřil prazvláštní tkaninu, souvislou látku, jakou ještě nikdy předtím neviděl. V místech, kde zvířata stála, byla silná vrstva zvířecích chlupů, pošlapaná a zplstěná jejich kopýtky.

Je velmi pravděpodobné, že když se člověk „lovec“ stal pastevcem a chovatelem dobytka zjistil, že kůži zabitých zvířat může nahradit vlna. Získal tak materiál, který se dá zplstit, sepříst v přízi a dále např. vázat v koberce, tkát. Jedním z nejstarších dochovaných nálezů plstěného výrobku jsou textilie objevené ve střední Asii v Pazyryku (5. století př. n. l.).

Plstění má svou velkou tradici v asijských národech, především to byly kočovné nomádské kmeny např. v Mongolsku, Turkmenistánu…

Pro nomády plstění vždy bylo a je až dosud součástí denního života a kultury. Jejich obydlím je velký přenosný stan, jurta. Jméno jurta je původně z ruštiny JURT. v Mongolsku se tento stan nazývá GER. U nás se běžně používá název jurta.

Je postavena z dřevěné skládací konstrukce a celá je pokryta silnou vrstvou zplstěné vlny.Vlna výborně izoluje a chrání proti dešti a vlhku. Život v jurtě je uzpůsoben všednímu životu a každodenním potřebám kočovných pastevců. Je zajímavé se na chvilku zastavit nad některými zvláštnostmi, které tato jednoduchá stavba umožňuje. Nejvýraznějším aspektem je kruhové řešení stavby, což znamená, že nejsou nikde žádné ostré hrany ani kouty, podobně jako v indiánském stanu. Uprostřed je vždy oheň, kamna. Za mnohá století existence jurty se z ní stal posvátný malý vesmír. Mongolové považují střechu svého obydlí za nebeskou a otvor s korunou za Slunce, oko nebeské, ze kterého přichází světlo.

Ranní úlitba bohům do ohně je rituál, při kterém dochází ke spojení páry s kouřem ohniště, ten stoupá vzhůru k božstvu. Do ohně se nesmějí házet žádné odpadky, nesmí se v něm přehrabovat a cizí člověk si nesmí z něho zapálit světlo. Vstup do jurty je obvykle z jižní strany, z pohledu příchozího je pravá část obydlí ženská, levá mužská. V pravé části se odehrává příprava jídla, péče o děti, šití… Muži jsou uvnitř podstatně méně a věnují se hlavně výrobě a opravám koňských postrojů. Přímo naproti vchodu je „svatý kout“ jakoby oltář s obrázky nebo soškami uctívaných bytostí, fotografiemi předků, příbuzných a oblíbených koní. Hosté bývají uvedeni do levé části. Čím váženější host, tím je usazen dále od vchodu a blíže k oltáři. Při vcházení dovnitř není slušné si stoupnout na práh. Vnitřek příbytku zdobí i vyhřívají krásné koberce.

U kočovných kmenů posloužily koberce i jako stůl a jejich význam byl mnohostrannější. Kmen byl doma tam, kde se právě usadil a koberec sloužil i jako prostředek k vytvoření zvláštního osobního prostoru, teritoria. Můj koberec je důvěrně známý a „uchopený“ kus prostoru, mobilní kus vlastní země.

Bylo by zajímavé zamyslet se i nad rozdílem vnímání prostoru a času těchto lidí v porovnání s evropským způsobem života, s naším typickým hromaděním věcí a majetku. Ale to nechť je ponecháno každému z nás, k vlastnímu bádání a přemýšlení…

Za zmínku stojí i koberce vázané a tkané, které se staly žádaným artiklem kupců, sběratelů a muzeí. Jejich původní originalita byla časem poznamenána produkcí na zakázku. Naproti tomu plstěné koberce zůstaly mimo tento hlavní zájem a zachovaly si tradiční charakter. Dodnes se vyrábějí podomácku a mimo dosah komerčních vlivů. (Kazachstán, západní Mongolsko, ruský Altaj, Uzbekistán…),

Z kurzu plstění

Plstěné koberce jsou plné vzorů, vytvářejí se z barvené ovčí vlny, většinou je to ženská práce. Zajímavé by bylo zabývat se i symbolikou pradávných vzorů, tvary i barvy v kobercích nejsou náhodou, ukrývají v sobě víc, než můžeme pouhým okem odhalit. Nejen zvláštní harmonii v pravidelnosti, ale i hlubší význam jednoduchých forem můžeme cítit, postupným bádáním i objevovat. Velkou předností vzorů je jednoduchost a zřetelnost. Pokusíme se tedy i v této knížce navázat na tradici a na tajemné kouzlo těchto vzorů. Hodně inspirace můžeme najít v Maďarsku u našich blízkých sousedů. Velmi krásné a kvalitní jsou kurzy mokrého plstění v maďarském kulturním středisku v Praze.

Radost a prožitek z tvůrčí práce je o to větší, můžeme-li pracovat s co nejjednoduššími prostředky. Jen tak poznáme, že největší schopnost je v nás samých, že k naplnění myšlenky a představy potřebujeme především otevřenou mysl a cit, k dokončení pak značnou dávku fyzické síly a trpělivosti. Při plstění můžeme tvořit, ale zároveň je třeba i tvrdě zapracovat.

Já jsem při práci s vlnou pochopila, že vlna potřebuje moje „naslouchání“, není lehce měřitelná (množství je dost často potřeba odhadnout), pro někoho bude nejtěžší vzít do dlaní správně velký kus. A pro tuto schopnost potřebujeme vypěstovat v sobě cit. Ten především souvisí s tím, jak to máme v sobě uspořádané uvnitř, jestli něco moc rychle chceme, nebo jsme ochotni nespěchat. Jestli dokážeme nechat na sebe působit prostor, čas, vůni, barvy, ovce na zahradě, špínu při praní vlny a její přípravu, jestli chceme prožít ten zázrak proměny hrubé vlny plné slámy a ovčích bobků v jemný, bílý, čistý, něžný na dotek vlněný dárek.

A pak se začneme rozhlížet kolem sebe a budeme vidět, kolik zajímavých forem a tvarů přináší život, kolik zajímavých symbolů najdeme v historii a nakonec nebudeme vědět co dřív, vše k nám začne promlouvat a my začneme tvořit, dávat ze sebe ven, protože už toho uvnitř nás bude k neunesení moc. A možná si i všimneme, že se stáváme součástí něčeho krásného, že začínáme patřit mezi ty, kdo prožívají radost jako součást svého života, že něco z nás odpadlo, co nás dřív tížilo, možná nás i někdy napadne, že svůj život můžeme změnit, zjednodušit a prosvětlit tvůrčím přístupem ke všemu.

J.Š.

Praní vlny

Máme ostříháno, ovcí hodně, tak co teď? Co s vlnou?

Při naší práci budeme vycházet z možností, se kterými se můžeme setkat v naší zemi, jde nám především o to, jak zpracovávat vlnu z vlastních zdrojů. Bude se tedy jednat velmi pravděpodobně o vlnu směsnou. Tím máme na mysli ovečky, které si mnoho lidí pořizuje za účelem tzv. „sekačky na trávu“. Bývají to ovce z různě zkřížených plemen. Pokud máme možnost dostat vlnu z čistého plemene, pak je dobré vědět, že jsou plemena masná a na vlnu.

Měli bychom vědět, že ovce se dožívají 10–12 let a za rok může každá dát nejméně 3 kg vlny. Některá plemena (na vlnu) dávají až 18 kilogramů. Vlna se stříhá jednou nebo dvakrát do roka. Tak dostaneme poměrně velké množství vlny průměrné kvality. Kvalitu nejjednodušeji určujeme podle jemnosti a délky vlákna a podle stupně zašpinění. Většinu druhů vlny můžeme zaplstit, jen potrvá různě dlouho, než budeme hotovi. Pokud budeme plstit jehlou, bude nám vyhovovat spíše vlna hrubší. Na předení příze bychom měli brát vlnu jemnější, příjemnou na dotek.

Víme:

Že ovce domácí se chová také pro mléko?

Že dříve byla využívána také střeva jako šicí materiál v chirurgii? Na výplet tenisových raket?

Že samice je ovce a samec beran, ale co je tedy skopec? Skopec je vykastrovaný beran.

Že mládě se nazývá jehně a ovce, která ještě nerodila jehnice.

Že ovce rodící se tzv. bahní. A ta, která porodila je bahnice.

Za zmínku stojí vlna Merino, se kterou se můžeme setkat i u nás, i když ne příliš často. Patří mezi nejjemnější dostupný druh, který se výborně hodí na jemné nuno plstění, kdy se kombinuje vlna např. s hedvábím. Plemeno Merino bylo vyšlechtěno ve Španělsku kolem roku 1700, v posledních více než 100 letech však zaujímá dominantní postavení v chovu tohoto druhu Austrálie a Nový Zéland. V případě nákupu vlny přes internetové obchody se setkáme s označením jemnosti vlákna v mikronech. Čím nižší číslo, tím jemnější vlna. Merino se pohybuje mezi 14–25 mikrony. Pro naše účely plstění mokrou cestou i jehlou se budeme pohybovat v rozsahu kolem 20 mikronů.

Můžeme také udělat malou zkoušku rychlosti plstění. Tenký pramínek vlny vložíme na dlaň, přes něj křížem ještě jeden. Mokrou rukou lehce namydlenou hladíme a tiskneme vlnu. Měla by se přibližně do dvou minut zpevnit.Velmi užitečné by však pro nás bylo, kdybychom se naučili rozpoznávat jemnost vlny dotekem. Budeme schopni cítit vlnu. A pokud se plstění budeme věnovat delší dobu, může se nám stát, že budeme i méně mluvit a přestaneme nové poznávání uchopovat pojmy, začneme být citlivější na všechny vjemy. Nebudeme potřebovat vědět číslo mikronu a možná, že i s ostatními začneme promlouvat víc beze slov, citlivěji.

Pokud chceme vlnu spřádat, můžeme ji nechat i nepranou, mastnota lanolinu nám bude při předení nápomocna. Prát můžeme až po předení. Důležité je ale vlnu roztřídit. To by se mělo stát již při stříhání. Dobrý střihač ví, co nechat, co oddělit. Nejkvalitnější vlna je z hřbetu a boků ovečky, dole u nohou bývá krátká a hodně zašpiněná.

Víme:

Že mykat ve staročeštině znamenalo obecně „rychle se pohybovat, škubat“? Je příbuzné například s dnešními českými slovy zamykat či odemykat, výmyk, smyk, vymykat se.

Že vlna přímo z oveček, jen lehce vypraná a s obsahem lanolinu pomáhá tišit bolest a může se přiložit jako obklad na bolavá záda, na ledviny a všude tam, kde potřebujeme místečko prohřát?

Že z vlny se vyrábějí plenkové kalhotky pro mimina, které hřejí a pomáhají udržet oblast plenek v teple a v suchu bez igelitu?

Že z ovčí vlny si můžeme vyrobit vlastní přikrývku? Stačí ušít povlak, velkou kapsu, dovnitř vypranou a vyčesanou (mykanou) vlnu rozprostřít a na několika místech ručně prošít. Ideální dětem do postýlky…

Samotné praní je hodně o trpělivosti.

1. Potřebujeme vědro na namočení vlny přes noc. Vlnu v množství asi do půl vědra zalijeme vlažnou vodou. Pokud máme zahrádku, můžeme tuto první lázeň ráno použít jako výborné hnojivo na záhony. Pokud ne, tak můžeme na noc přidat do vody hrst soli. Stará zkušenost praví, že nejlepším rozpouštědlem na špínu je moč. Dobré je nechat vlnu namočenou den, noc, den, noc a občas počurat. Tento starobylý recept svědčí o moudrosti a síle schopností ukrytých v nás samých.

2. Poté je třeba pouze vlnu máchat v čisté vodě, rukama rozčechrávat pod proudem vody. Praktické je mít několik velkých škopků a vlnu předávat z jedné lázně do druhé, vždy do čisté… Výborným pomocníkem jsou dětské drobné ruce, děti z této práce mají neuvěřitelně velkou radost, pokud je teplý a slunečný den, je příjemné být mokrý a vesele si poskočit.

3. Když je vlna promáchaná podle potřeby nejméně tak pětkrát i více podle zašpinění, můžeme ji rozprostřít na plátno na zahradě na trávu a slunce. Pokud to nelze, pak je velmi dobré ji vložit do starého povlaku na polštář a v něm ji vyždímat ve ždímačce. Povlak je třeba dobře uzavřít, aby se z něj vlna při ždímání nedostala ven. Po ždímání bude téměř suchá a krásně načechraná. Na dosušení nám poslouží skládací sušák na prádlo. Pokud nám smysl pro čistotu nedá a budeme chtít použít nějaký prací prostředek, tak jen velmi opatrně a málo. Např. sodu nebo jakýkoli prostředek na praní vlny až úplně nakonec, před posledním mácháním a jen v případě velmi velkého znečištění. Opatrně proto, abychom úplně neodstranili lanolin, který má velký význam pro její voděodolnou schopnost. Ovčí vlna bez lanolinu se stane suchou a téměř mrtvou.

Zajímavé a velmi šetrné by bylo použít rostlinný saponát z mydlice lékařské.

Mydlice lékařská

Saponaria officinalis L.

Tato krásná plevelnatá rostlina obsahuje poměrně velké množství saponinu. Dříve než byla rozvinuta výroba mýdla, používala se na mytí a praní. Nejčastěji se vezme kořen, který se nadrobno pokrájí a nechá louhovat v horké vodě. Pro ochranu rostliny můžeme vzít celou rostlinu a kořen ponechat, i tehdy ji pokrájíme na drobno a louhujeme v horké vodě, v lahvi můžeme protřepat a urychlit tím její napěnění. Tento jemný rostlinný prací prostředek je výborný právě na živočišná vlákna, pro vlnu tedy ideální.

4. Po usušení můžeme vlnu rozčesat, tzv. mykat. K tomu potřebujeme buď dva ruční kartáče na mykání, nebo česačku, která je ale dražší. Mykání je rozvolňování vlny až na jednotlivé vlákno za pomoci ostrých hrotů. Vlákna se přitom napřímí, urovnají do podélného směru a ukládají stejnoměrně vedle sebe ve formě pavučinky. Připravíme si tak vlnu na plstění nebo i předení. Je to poslední fáze přípravy, při které se také uvolňují případné nečistoty a části krátkých vláken. Původní způsob a velmi jednoduchý je rozčechrání vlny tak, jak to je zvykem u nomádů. (doporučené video: MongolianFeltMaking – You Tube) Použijeme dlouhé pruty, které musí být naprosto hladké, aby se na nich vlákna moc nezachytávala. Pouhým šviháním, nejlépe rytmickým při zpěvu, ostře „našleháváme“ vlnu na plátně před sebou. Zázrak je velmi rychle vidět, vlna začne být rozčechraná, na plátně se pod ní uvolní i nečistoty.

Svět barev

Víme:

Že v Mongolsku byl vnitřek jurty uspořádán i podle barev?

Černá barva patří k severu, červená k jihu, modrá k východu, bílá k západu.

Bílá představuje pravdu, poctivost, laskavost.

Černá reprezentuje smůlu a neštěstí, bídu a osamělost.

Červená je barva radosti a zábavy.

Modrá představuje věčnost a věrnost.

Zlatá a žlutá naznačují úctu.

Červená je nejpoužívanější barvou na veškerém vybavení domácnosti a nábytku.

Tak jako se můžeme stát vnímavější k vlně, tak můžeme zkusit přistoupit i k barvám. Zdá se to být téměř zbytečné, vždyť každý jsme se ve škole o barvách učili! Ale skutečně naučili? Při naší práci se budeme rozhodovat, zda barvy zvolíme jen tak, jak nám přijdou pod ruku, anebo zda se zaposloucháme do jejich hudby, do jejich harmonie či naopak použijeme barev jako výrazných kontrastních protikladů. V tradičním plstění ve vzorech nomádů najdeme především barvy velmi výrazné, které ale také nejsou zvoleny náhodně, mají svůj symbolický význam.

Zkusme si společně zahrát malou hru s odstíny barev. Budeme potřebovat obyčejnou kladívkovou čtvrtku a nejlépe suché křídy, suché pastely, které se mohou dobře roztírat a obyčejný malý lak na vlasy na zafixování. (Nevlastníme-li pastely, můžeme použít i jednoduché pastelky.)

Můžeme vycházet ze základního principu míchání barev. Spektrum barev nám dává širokou škálu možností a mnohdy ani netušíme, že potřebujeme pouze základní tři barvy: červenou, modrou a žlutou.

Naneseme tyto barvy na čtvrtku podle obrázku. Je dobré je zafixovat přestříknutím obyčejným lakem na vlasy. Můžeme pozorovat, co vidíme. Nemusíme hodnotit ani jmenovat, ale jen pocit z nich nám říká, že si stojí každá sama za sebou, tři silné jednotky, tři individuality. Možná budou mít chuť si mezi sebou popovídat, můžeme je přiblížit blíž k sobě, přidáme víc barvy a prstem zvětšujeme kolo tak, až se postupně prolnou a mezi nimi vznikne něco úplně nového.

Mnohokrát jsem si již takhle hrála a vždy mě přitom napadá, jak krásné to je, když se něco podobného stane mezi lidmi. Přistoupí k sobě a začnou spolu tvořit a objevovat něco, co předtím nebylo a nebylo by ani tehdy, kdyby každý zůstal sám sebou na svém místě.

Je dobré vědět, že žlutá citronová dává nejkrásnější zelenou s pařížskou modrou, zlatožlutá a červená krásnou oranžovou, purpurová červeň a pařížská modrá krásnou fialovou…Přidáme-li blankytnou modř ke vzniklé zelené, objeví se tyrkys a začneme cítit, že se nemusíme bát objevovat další a další možnosti.

Teď si užíváme krásných harmonických přechodů barev a pod rukama nám roste obraz. Vždy, když naneseme další barvy, lehce přestříkneme lakem. Jinak by se mohlo stát, že se barvy zakalí neustálým mícháním, takto umožníme čisté vrstvení barev na sebe do dalších jasných odstínů. Budeme-li chtít, můžeme si vyzkoušet, jak se k sobě mají protilehlé barvy. Pak protáhneme oranžovou do modré, zelenou do červené, fialovou do žluté a možná uvidíme, že vše dostalo nový náboj, jinou dynamiku a že máme chuť experimentovat dál.

Taková i podobná jiná cvičení jsou velmi užitečná pro práci s vlnou, kdy chceme docílit jemných přechodů barev, zvlášť pro plstění jehlou, kde budeme vlnu také vrstvit přes sebe. Při vytváření tradičních vzorů si můžeme i tímto způsobem pomoci vzor namalovat a barvy dopředu procítit a pak teprve zvolit. Pravidelným malováním a vnímáním barev si začneme uvědomovat, jak krásné jsou a jak moc je potřebujeme mít vedle sebe ve všednodenním životě.

V této kapitole o barvách bychom si mohli také krátce něco povědět o barvení vlny. Na plstění budeme potřebovat vlnu přírodní a barevnou. Máme dvě možnosti. Na trhu je již mnoho nabídek barvené vlny, můžeme si tedy vlnu koupit nebo sami obarvit. Při nákupu barvené vlny se budeme řídit krásou odstínů, trvanlivostí barev (abychom si nepokazili své dílo tím, že barvy budou pouštět) a v neposlední řadě cenou. Volba je na nás.

Druhá možnost je barvit sám. Na trhu jsou k dostání různé druhy barev. Velmi dobrá je značka Iberia, kterou používáme v naší dílně. Dá se dobře míchat, docílíme bohaté škály sytých i jemných odstínů. Další je značka Duha, ta je poněkud ostřejší, stejně jako barvy Cheds. Všechny tyto varianty jsou cenově přibližně stejné úrovně a stojí za to experimentovat, poznat a vybrat si až po vyzkoušení. U těchto barev je třeba především dát pozor, aby to byla varianta na barvení vlny a hedvábí, nikoli na bavlnu.

Zlaté pravidlo pro všechny barvicí činnosti s vlnou: pozor na tepelný šok. Vlnu můžeme zahřívat až k bodu varu, nikdy ale nesmíme prudce zchladit nebo naopak zalít vařící vodou. Pro správné barvení je třeba postupně zahřívat do vysoké teploty a pomalu nechat chladnout, někdy i přes noc. Důležitý je správný poměr množství vlny na množství vody a barvy. Vždy přidáváme také ustalovač podle návodu. Většinou to bývá ocet u živočišných vláken, u rostlinných sůl. Popis poměrů najdeme na všech barvách.

Pokud toužíme po výrazných, jasných a sytých barvách, potom můžeme pracovat i s barvami speciálními značky Ashford, Jacquard apod. Jsou cenově mnohem dražší, ale opět je to otázka naší volby.

Nejstarším a zajímavým způsobem je barvení přírodními barvivy. Je to poměrně náročný, ale krásný proces. Škála barev není tak bohatá, některé barvy jako např. fialová, se dají jen velmi obtížně získat. Při barvení rostlinami musíme použít činidla pro ustálení barvy a ne všechna jsou šetrná k přírodě. Množství rostlin, potřebných k nabarvení nepříliš velkého množství vlny, je velký. Vyžaduje to naši trpělivost se sběrem a přípravou barvicího materiálu.Také dost velký prostor pro samotnou práci s rostlinami. Nejlépe je věnovat se této činnosti v létě, a úplně nejlepší je žít a pracovat s vlnou i rostlinami mimo město. Z nejpoužívanějších rostlin: cibulové slupky, kurkuma, ořešák vlašský, třezalka tečkovaná, červená řepa, vratič (pozor jedovatý) s modrou skalicí, kručinka barvířská s kamencem, svízel syřišťový s modrou skalicí, zlatobýl s kamencem…

Zajímavého efektu můžeme dosáhnout mechanickým pročesáním různých barev dohromady. Vezmeme několik barevných česanců a pročešeme buď na kartáčích, nebo na česačce. Výsledkem může být nevšedně probarvená vlna, připravena nejen pro plstění, ale i pro předení.

Jednoduché plstění bez složitých pomůcek

Nejjednodušší a nejstarší způsob plstění – mokrou cestou.

Co vlastně plstění je? Jaký proces se při plstění odehrává?

Víme:

Že v minulosti ten, kdo se zabýval plstěním, nazýval „plstník“? A první uplstěné kuličky vznikly v bříškách koz, které si lízaly vzájemně srst, chloupky polykaly, uvnitř těla vlhkem, teplem a třením proplstily, aby je pak vyvrhly zase ven?

„Plsť je souvislá látka, vytvořená vzájemným zachycením a zapletením čili plstěním vláken živočišných, vlasů, chlupů, vlny atd. Zplstění nastává tlakem nebo hnětením rouna ve vlhku za zvýšené teploty a je dokonalejší u vláken jemných, pružných a kudrnatých, než u vláken hladkých. Čím jemnější a pružnější je vlákno, tím hustší a pevnější je plsť z něho vyrobená. Tato schopnost vláknin vytvořovati plsť zove se plstivostí. Je důležitá v kloboučnictví při výrobě plstěných klobouků a v soukenictví při výrobě sukna.“ (Ottova encyklopedie)

Kdybychom se na ovčí vlákno podívali mikroskopem, našli bychom zajímavý šupinatý povrch, kde jsou jednotlivé vrstvy skládány na sebe jako lístečky a pravidelně v jednom směru se otevírají. Při plstění dochází k zaklesnutí těchto nepatrných šupinek do sebe, zachycení a proplétání. Působením vlhka,tepla a tlaku se celé proplétání zpevňuje.

Co všechno budeme k práci potřebovat:

- Ovčí vlnu přírodní bílou, šedou, hnědou apod.

- Ovčí vlnu barvenou.

- Podložku na stůl – můžeme použít rubovou textilní stranu pevnějšího pogumovaného ubrusu. Ta má tu výhodu, že nepropustí vodu a povrch neklouže.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Plstění ovčí vlny.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.