Jak nebýt úplným blbcem

Aneb

Sebeobrana proti hlouposti, zlobě a manipulaci

© David Gruber. Vydalo nakladatelství Gruber-TDP, 2015. První vydání. ISBN 978-80-85624-99-1.

Veškerá autorská práva vyhrazena. Žádná smysluplná část nesmí být množena bez souhlasu autora a nakladatelství. Přiměřené citace jsou v souladu se zákonem možné, vždy však s řádným uvedením autora, nakladatelství a názvu knihy.

Obsah

Jak vznikl název této e-knihy

Doba je rychlá, nemá čas na zbytečné kudrlinky

Situace 1

Vaše obrana v situaci 1

Situace 2

Vaše obrana v situaci 2

Situace 3

Vaše obrana v situaci 3

Situace 4

Vaše obrana v situaci 4

Situace 5

Vaše obrana v situaci 5

Know-how, know-why a další know…

Kupa příčin nedorozumění v mezilidské komunikaci Aneb Je div, že se lidstvo dosud vzájemně nevyvraždilo

Proč tedy v mezilidské komunikaci převažuje nepohoda?

První odlišnost – Hippokratova odlišnost z antiky

Jeden člověk - doma typ 1, v práci typ 3, v hospodě typ 8

Proč se lidé vyhraňují

Druhá odlišnost – racionální nebo emocionální typ

K vyhraněnosti přistupuje míra spolupráce hemisfér… A už jsou ve při muži a ženy

Každý pes jiná ves

Soutěživci a klídkovci

Soutěživci ve známém prostředí a soutěživci v neznámém prostředí

Rozdíl v životní zkušenosti

Lidé zaměření na sebe a lidé zaměření na jiné lidi

Lidé s autoritou uvnitř sebe a lidé s autoritou v jiných lidech

Lidé rychlí a lidé pomalí

Lidé času budoucího a lidé času přítomného

Přesní a nepřesní, dodržovači a salámisté

Lidé preferující podobnosti a lidé preferující rozdílnosti

Lidé směřující blíže k něčemu, lidé směřující dále od něčeho

Lidé světa možností a lidé světa nutností

Rozdílnost podle okamžitého osobního zájmu v okamžité situaci

Lidé s nízkými zájmy skrytými za vysoké zájmy

Lidé hloupí a moudří - hlupák tvrdí, moudrý pochybuje

Lidé názorů a lidé „objektivních jistot“

Lidé odvozující ze správných předpokladů a lidé odvozující z chybných předpokladů

Lidé argumentující kvalitou svých tvrzení a lidé argumentující kvantitou

Lidé rozšiřující možnosti domluvy a lidé zužující možnosti domluvy

Řešení komunikačních problémů

Smysl pro přiměřenost, pro respektování „míry věcí“

Typická porušení míry v komunikaci

Mocní spojenci

Situace 6

Vaše obrana v situaci 6

Situace 7

Vaše obrana v situaci 7

Situace 8

Vaše obrana v situaci 8

Situace 9

Vaše obrana v situaci 9

Situace 10

Vaše obrana v situaci 10

Závěr

Literatura

Příloha – sedm komunikačních obrů neboli sedm bohů ve vašich službách

Jak vznikl název této e-knihy

Na přelomu osmdesátých a devadesátých letech jsem se při nějaké společenské akci nahodile seznámil s novinářem Rudou Obrusníkem z nikoliv úplně mainstreamového, ale jinak docela seriozního tisku. Moje jméno mu bylo vzdáleně, leč přece jen povědomé: „Aha, pane Grubere, vy natáčíte takové ty televizní seriály, jak nebýt úplným blbcem nebo jak se to jmenuje…“

Byl v tom kousek uznání, ale zároveň i kupa pochybností. Témata byla nová, a u velké části veřejnosti budila skepsi. Na co se učit nějak rychle nebo racionálně číst? Copak my všichni dospělí neumíme (naprosto dokonale) číst? Nač se učit šetřit časem? Proč proboha umět pracovat s počítačem, když to nikdy nikdo kromě programátorů nebude na nic potřebovat? A nějaké správné vedení porad, dobré mluvení při prezentaci? To už rovnou zaveďte kurzy, jak se správně a rychle vykálet…

Ruda Obrusník chtěl tehdy být na mne zdvořilý, ale kdesi hluboko v podvědomí mu bublalo podezření, že takové věci jsou vhodné jen pro úplné blbce. A tak to z něj vyjelo, se zvláštním důrazem na slovo úplný.

Dnes je situace jiná. Už nevládne jediný správný názor, ale názor těch, kteří si jej dovedou nejobratněji prosadit a nejvíce profesionálně uhájit. Už nežijeme ve společenském řádu, který sám sebe neoddiskutovatelně označuje za spravedlivý a nejspravedlivější v historii lidstva.

Víme, že svět kolem nás není spravedlivý. Rozumný člověk respektuje toto pravdivé rčení:

Od života nedostanete to, co si spravedlivě zasloužíte, ale pouze a právě to, co si vydobudete svými komunikačními dovednostmi.

A tak se lidé neustále snaží vydobýt si pro sebe něco dostatečného, ti ctižádostiví co nejlepšího. Vydobývání jedněch se kříží s vydobýváním druhých. A jako není sportu bez faulů, tak není ani společenského, profesního, politického, rodinného dění bez záludností, bez triků, negativních emocí, pomluv, podrazů…

K těmto neférovostem sahá častěji hlupák než člověk moudrý. Hlupák oproti schopnému člověku pochopitelně běžnou rovnou cestou hůře dosahuje svých pracovních a životních cílů. Zhusta se mu to nelíbí – a nahrazuje nedostatek klasických schopností, dovedností a návyků takovýmito komunikačními fauly. Jako když pomalý neobratný fotbalový obránce chce zastavit rychlého unikajícího útočníka. Když jej nedoběhne férově, tak jej chytí za dres nebo jinak skolí k zemi.

Je třeba s tím počítat, je třeba být připraven. O to více, že v oficiálních školách se tomuto nijak systematicky neučí.

Víme už, že člověk, který je proti takovýmto komunikačním faulům zcela bezbranný, si časem může připadat opravdu jako úplný blbec.

Nebýt dnes v očích jiných a někdy i v očích svých za úplného blbce, to není samozřejmost. To chce něco pro to dělat. Mimo jiné – dovolím si skromně poznamenat po více než třiceti letech příslušné praxe – číst tuto e-knížku.

Doba je rychlá, nemá čas na zbytečné kudrlinky

Toto budeme respektovat. Takže – bez dalších řečí – dále budou následovat vždy konkrétní situace, konkrétní triky a manipulace… a vzápětí konkrétní návod, konkrétní tip na vaši konkrétní sebeobranu.

Jdeme na to.

Situace 1

Probíhá porada, vy jste na ní členem. Vedoucí porady vás vyzve, abyste referovali o něčem ke svému úseku, ve svém oboru. Rozhovoříte se tedy. Vaše řeč je součástí projednávání nějakého problému (co jiného dělat na poradě než řešit problémy, že). A jak už to u problémů bývá, řeč skoro vždy směřuje k tomu, kdo to tedy zavinil. Mluvíte seriózně, kladete logicky za sebe fakta i správné myšlenkové vývody. Jenže – v poradní místnosti sedí i viník. Tedy ten, kdo má jednoznačně máslo na hlavě. Ten viník se tváří čím dál přísněji a čím dál nasupeněji. Je mu totiž jasné, že když budete mluvit ještě chvilku, vyjde jeho vina nezvratně najevo – a od vedoucího porady bude následovat neodvratná sankce.

To však viník nechce připustit. A když nemůže sankci zabránit férově a logicky, zkusí to aspoň trikem.

Co udělá?

Skočí vám do řeči. To už samo o sobě je trikem (kromě krajních situací nutné obrany, kdy někdo opravdu neví, kdy skončit, a přiměřeně stručnou zmínku natahuje na mnohonásobek času).

Jak přesně vypadá to viníkovo skočení do vaší řeči? Popišme si slova i mimoslovní doprovod. Podívá se na vás přísně, ale zároveň (nebo téměř zároveň prostě v následujícím zlomečku sekundy) na všechny ostatní členy porady a na vedoucího vítězoslavně. A z jeho rtů vůči vám splyne:

„Co nám to tady vykládáte, když tomu vůbec nerozumíte?“

To vás nejspíše znejistí a nejméně na pár vteřin zarazí. Vykládat o něčem, čemu mluvčí nerozumí, by se obecně nemělo. Avšak viník, teď už zároveň i trikař, využije dvou sekund nastalého ticha a prohlásí: „Tak vidíte. Prosím vás (všechny), pojďme se zabývat raději důležitějšími věcmi, ať tady netvrdneme do večera.“

Vaše obrana v situaci 1

Nenechejte trikařovi ty dvě sekundy. Podívejte se na něj beze strachu a proneste: „Odkud se bere ta vaše (skálopevná) jistota, že tomu nerozumím?“

A pravděpodobné ticho po vašem otazníku už nepůjde k tíži vaší, ale k tíži trikaře. Čím delší, tím pro vás lépe.

Situace 2

Máte za sebou hektické období práce na určitém projektu, plné dřiny a nejednou obětavých přesčasů na úkor jiných běžných povinností, ba na úkor volného času rodiny. Nesete hrdě výsledek své dřiny a své kreativity šéfovi. On si váš výsledek zálibě prohlíží. Očekáváte právem, že z jeho úst určitě nutně musí splynout výrok o vaší mimořádné odměně. Jenže ono nic a nic…

Už to nevydržíte, a svůj požadavek na odměnu – na finance nebo na jiný nepeněžní bonus nebo prostě jen na vyhovění nějakému vašemu organizačnímu požadavku – prostě pronesete. Slušně, přeslušně, prostě diplomatičtěji to už ani nejde.

Šéf se dovtípí, zareaguje ihned a naprosto ledově: „Milý zlatý, kolik já jsem ve vašem věku a postavení takové práce udělal. A zcela bez nároku na jakékoliv peníze nebo jinou výhodu. Kdybych tehdy u svého šéfa žadonil o odměnu – ten by mne hnal (sebejistý úšklebek šéfa)! Alou zpátky do práce, a buďte rád, že na tuto vaši drzost zapomenu.“

Vaše obrana v situaci 2

Bude trochu delší než v situaci 1. Promluvíte zhruba takto: „To mne mrzí, šéfe, že s vámi před časem takhle špatně zacházeli. Co všechno jste například musel dělat bez nároku na odměnu?“

Šéf se s pravděpodobností hraničící s jistotou rozhovoří, většinou i obšírně a šťavnatě. Bude povídat a přehánět, co všechno musel zdarma vykonat – za svého mlada, za svého začátečnictví.

Až se trochu vypovídá, vy dodáte: „To vás ale muselo mrzet, že jste se tolik napracoval a napřemýšlel bez odměny. Co jste si asi tehdy o svých šéfech pomyslel?“

Šéf bude poté nejspíše mlčet, protože ty vulgární hrůzy, které se mu v tuto chvíli derou na jazyk, by vlastně dnes mohl tak trochu vztáhnout i na sebe sama. A tak bude mlčet.

Vy po chvilce ovšem pokračujete: „Vidíte, nebylo to tehdy správné. Kdybych já byl tehdy kdysi vaším šéfem, určitě bych vaši práci řádně ocenil a odměnil. Ale to už bylo. To už nezměníme. Dnes je dnes – a tu nepěknou praxi, kdy nějaký šéf své lidi demotivuje a řeže si tak větev sám pod sebou, už opakovat nemusíme. Dnes se to vyřešit dá; vaše odměna mé současné práci jistě bude vaší moudrou investicí do budoucna, do mé budoucí další nadšené aktivity a iniciativy.“

Situace 3

Zavolá si vás šéf a dí: „Proslýchá se, že neplníte své povinnosti. Celým barákem jde řeč, že nedodržujete pracovní postupy. Že šidíte, že přikrádáte…“

Než stačíte zalapat po dechu nad tou nehoráznou lží, šéf pokračuje: „… a proto jsem nucen přeřadit vás na horší místo / snížit vám osobní ohodnocení / vyvodit patřičné důsledky…“

Dosaďte si z těch posledně popsaných šéfových sankcí, co chcete. Třeba i něco jiného konkrétního. Snad každý toto někdy zažil sám na sobě nebo byl toho svědkem ve svém bezprostředním pracovním okolí.

Jde o typickou pomluvu. Pokud na vás její kladivo dopadne, nemusíte ani tak moc dumat, zda jste přece jen neprovedli něco nedobrého. Spíše dumejte, co se vám v poslední době podařilo dobrého, a to nejen v práci, ale třeba i v osobním životě. Třeba jste si pořídili nové auto a mnoho kolegů o tom ví. Nebo jste dostavěli krásný dům. Nebo jste se vrátili z exotické dovolené a neprozřetelně ukázali kolegům fotky. Nebo prostě (dámy) vypadáte lépe než řada vašich kolegyň a muži se podle toho rozdílně chovají k vám a k nim. Nebo se prostě jen tváříte méně ustaraně a vaše běžné řeči s kolegy jsou méně zapšklé a více radostné a optimistické. Nebo se straníte nějaké partičky, která chodí spolu často a nemálo popíjet…

Závist je rodnou matkou nenávisti – a projevem obojího bývá pomluva.

Vaše obrana v situaci 3

Zeptáte se šéfa: „Rozumím tomu, co říkáte, šéfe. Máte však pro své argumenty nějaké důkazy? Kdo konkrétně toto po firmě / po úřadě roznáší? Já to vnímám jako závistivou pomluvu. Předložili ti pomlouvači nějaké konkrétní důkazy? Že je těch pomlouvačů více, to ještě není důkaz. Pomlouvat je náchylný v podstatě každý, koho já něčím převyšuji. Jen si vzpomeňte, šéfe, jistě i vás někdy nespravedlivě pomlouvali…“

Situace 4

Na cestě do práce nastane objektivní zdržení. Nemůžete je nijak ovlivnit, jde třeba o zácpu na silnici, o přerušení provozu metra kvůli nějaké nehodě či výpadu proudu. Jak kdysi říkal Přednosta stanice Vlasta Burian „… možná sesutá trať, možná ucpaný tunel…“. Snažíte se vše napravit a hned po uvolnění zácpy spěcháte nejvyšším možným ještě důstojným způsobem. Poslední metry do zasedačky, kde je hned na začátku směny plánovaná porada, přímo klušete.

Vedoucí porady, ač tam s vámi nebyl, ovšem jistojistě ví, jak to na vaší cestě do práce dnes bylo. Nikoliv objektivní zácpa, ale vaše subjektivní svévolná liknavost a nedochvilnost, to je podle vedoucího porady ta stoprocentně pravá příčina vašeho pozdního příchodu. Sotva usednete na své místo za stolem, ještě jste ani nestačili otevřít pusu k omluvě, vedoucí porady jízlivě pronese: „S těmi SVÉVOLNÝMI pozdními příchody na poradu už je nezbytné něco dělat. Stavte se za mnou po poradě do kanceláře.“

Vaše obrana v situaci 4

Vydýchnete a řeknete: „Rozumím tomu, že není příjemné na někoho čekat. Mrzí mne, že jsem nestihl začátek porady a zdržel vás i tolik kolegů. Ale – jste si jistí, že je to z mé viny? Nepřipustíte možnost, že nastala zcela mimořádně zácpa na příjezdové silnici / přerušení provozu metra / jiné objektivní zdržní tam a tam? Ano, jistě můžete namítnout, že jsem s tím měl počítat a dát si časovou rezervu. Ale tu jsem si upřímně dal i dnes. Nezkusíte připustit, že někdy může být mimořádně zdržení i delší než je ta časová rezerva?“

Situace 5

Na poradě jste správně koncentrovaný, příspěvky svých kolegů pokládáte za závažné a důležité. Ačkoliv ostatní jen pasivně poslouchají, vy si hodně zapisujete. Dokonce si v jednu chvíli informace sdělované kolegou chcete bezprostředně ověřit. Zalistujete proto krátce v příručce ležící ve vašem dosahu nebo párkrát kliknete na internet ve svém mobilu.

Vedoucí porady se však tváří stále vážněji a zasmušileji, a to zejména, ba výlučně směrem k vám. Nakonec to nevydrží a na vaši adresu pronese: „Co si tam pořád čmáráte? Proč se zabýváte VEDLEJŠÍMI VĚCMI? To ta textovka ve vašem mobilu nepočká ani na první přestávku?“

Vaše obrana v situaci 5

Klidně, ale zároveň pohotově řeknete: „Z dálky vám to tak jistě může připadat, že si čmárám. Já si ale zapisuji podrobnosti z toho, co zde kolegové uváděli a uvádějí. Připadá mi důležité mít to co nejpřesněji zaznamenáno v hlavních bodech i souvislostech. A před chvilkou jsem si jen na té a té webové stránce ověřoval to a to – v přímé souvislosti s pracovními informacemi kolegy XY. Chcete vidět mé poznámky?“

A už skoro vstáváte a skoro se hrnete k vedoucímu porady ukázat mu je. On vás nejspíše mávnutím ruky zarazí a něco zabručí. Nejspíše vás tedy omluví – ale kdybyste se neozvali, můžete si takto zakládat pověst ignoranta a zhoršovat svoji pracovní pozici.

Know-how, know-why a další know…

Zde na nějakou dobu prezentaci jednotlivých konkrétních situací a vašich jednotlivých konkrétních obran přerušíme.

Mám k tomu přerušení velmi dobré důvody ve váš prospěch, milí čtenáři. A hned je vysvětlím.

Radám v situacích 1 až 5 se uvyklo říkat termínem převzatým z angličtiny: know-how. Tedy „vědět-jak“. Trošku nepopulárně, ale docela výstižně se tomuto stylu „vědět jak“ říká též „kuchařka“.

Máš, člověče, chuť doma na to a to vlastnoručně připravené jídlo? Tak a tak si ho uvař. Máš chuť na úplně jiné jídlo? Zde je tedy úplně jiný postup. A v něm „natvrdo“ jmenované suroviny, postupy, časové parametry přípravy. Žádné zdržování s vyvozováním nějakých chemických procesů. Koho to zajímá, že? Kdo by se s tím zdržoval, ne? Dodržíte postup, uvaříte / upečete / usmažíte – a s chutí si dáte do nosu.

Obdobnou „kuchařkou“ může být příručka typu „domácí lékař“. Tedy soubor rad natvrdo pro medicínské laiky. Opět se skládá výlučně z dvojic „konkrétní problém – konkrétní řešení“. Bolí tě někde v zádech? Natři se mastí ibalgin. Odřel ses? Vypláchni ranku peroxidem vodíku nebo jodovou tinkturou nebo ajatinem – a zalep náplastí. Při rozbalování náplasti nesahej prstem ani ničím jiným na tu středovou podušku. Máš mírně zvýšenou teplotu? Vezmi si na noc acylpyrin. A pozor: Nezvládneš –li to sám, navštiv lékaře.

Rozšířím zde nyní pojem „kuchařka“. Budu jej nadále používat pro všechny typy příruček ve všech možných oblastech, které jsou dělány stylem „konkrétní problém – konkrétní reakce“. Chtěl jsem napsat „konkrétní problém – konkrétní řešení“, ale dobře si uvědomuji, proč jsem zaváhal.

Konkrétní jedna reakce, popisovaná v příručkách typu kuchařka vždy tehdy, když nastane určitý konkrétní problém má jistě své výhody. Člověk se nezdržuje nějakým přemítáním a analýzou variant. Prostě – přečte si / poslechne si / nějak jinak se dozví – a udělá.

Dovedu si představit řadu lidí, třeba manažerů technických úseků, kteří mají „milion“ svých jiných technických odborných starostí, a potřebují takovou kuchařku (= stručné řemeslné know-how) na jednání s podřízenými lidmi. Jednání s lidmi může být pro takového technika velmi okrajovou, pro něj neoblíbenou oblastí, na kterou má jediný psychický požadavek; aby jej v práci nezdržovala, neotravovala. Aby jí věnoval opravdu naprosto minimální pozornost.

Takoví touží po komunikační kuchařce velmi silně.

Většina z takových manažerů si na komunikačním kurzu nechá vysvětlit, že při přechodu od techniky k lidem opouštíme svět exaktních jistot a dostáváme se do světa pouhých pravděpodobností, okořeněných občas i nějakou tou nevypočitatelností. S povzdechem uznají, že prostě postup podle kuchařky může při práci s lidmi někdy vyústit i v totální nezdar a že je tedy třeba řešit věci jinak než kuchařkou.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak nebýt úplným blbcem.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.