Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Bc. Michaela Pitáková, DiS.

Praktická příručka pro chůvy

Recenzentka:

Soňa Šudřichová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2014

Design Photo © Grada Publishing, a.s., 2014

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 5558. publikaci

Odpovědná redaktorka Barbora Malá

Sazba a zlom Milan Vokál

Fotografie Ivo Piták

Počet stran 104

Vydání první, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-5005-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vokál.

ISBN 978-80-247-9294-1 (pro formát PDF)

ISBN 978-80-247-9295-8 (pro formát ePUB)

Poděkování

Mé díky patří všem, kteří mě podporovali v psaní této knížky. Jmenovitě bych ráda poděkovala prof. PhDr. et RNDr. Marii Vágnerové, CSc., za první impulz k tomu, abych se do toho pustila. Dále děkuji RNDr. Hance Primusové za její cenné rady a podporu, abych to dotáhla do konce. Za postřehy, připomínky a podporu děkuji Mgr. Bc. Monice Mattasové. Velké díky patří také PhDr. Zdeňce Sládečkové za konzultace.

Dále nesmím zapomenout na ty, díky kterým tato knížka vůbec vznikla, tedy na všechny rodiče, kteří mi dali důvěru a svěřili mi své děti, díky nimž jsem se hodně naučila, a dali mi právě ty zkušenosti, za které jsem jim vděčná. Díky patří také ostatním chůvám za to, že se se mnou podělily o své zkušenosti a zážitky. Také samozřejmě děkuji tátovi za dodání skvělých fotografií, Adélce, Matějovi a Rosťovi za ochotu pózovat, babičkám, dědovi, Lukášovi a tetě za sdílení radosti, když se dílo vedlo, a za podporu, když se dílo moc nedařilo. Velké díky patří mamce. Ona jistě ví, za co… Ještě jednou díky všem.

Předmluva

Příručka, která by poskytla rady, jak se stát profesionální chůvou, na trhu zatím chyběla, i když je tato profese postupně stále více žádaná a nepochybně tak tomu bude i nadále. Většina lidí by asi nedokázala přesně vymezit, co lze od dobré chůvy očekávat. Příručka všechny tyto informace nabízí ve stručném a čtivém souhrnu. Z textu je zřejmé, že autorka velice dobře ví, co profese chůvy vyžaduje a čemu je třeba věnovat pozornost. Je nutné ocenit i kritický přístup autorky, která vždycky zvažuje výhody i nevýhody čehokoli a nechá na čtenáři, aby sám uvážil, které z nich jsou pro něj podstatné a které ne. Zájemkyním o práci chůvy se hodí také informace o zákonech, které tuto práci upravují, návod, jak postupovat, když si chtějí takovou živnost založit. Důležité je i připomenutí výhod a nevýhod různých variant. Užitečné jsou rovněž rady, jak postupovat, když se chtějí stát chůvou v cizí zemi, a na co by si měly dát pozor, aby se nedostaly do zbytečných problémů.

Další část příručky je už pro ty, které začínají jako chůvy pracovat. Praktické rady, jak hledat rodiny, které by měly o jejich služby zájem, a jak zvládnout první kontakt s rodiči i dítětem. Text je jasný a srozumitelný a k porozumění probíranému tématu přispívají i příklady z vlastní praxe autorky. Za zmínku stojí také informace, že si chůva s rodiči vždycky nesedne a že to není ničí vina. Je to něco, co se ve vztazích mezi lidmi občas stává. Autorka nabízí i návod, jak navazovat kontakt s dítětem různého věku a jaké strategie považuje za užitečné.

Pěkně zpracovaná je kapitola o vztahu chůvy a dítěte. Autorka k tématu přistupuje střízlivě a s připomenutím, že chůva není matka a neměla by se snažit ji nahradit. Pozice chůvy je jiná, i když s ní dítě může mít velmi dobrý vztah. Chůvy v praxi jistě ocení návod, jak řešit různé problémy, které se mohou při práci se svěřenými dětmi objevit. Je jisté, že chůvy budou pracovat v různých rodinách, které svoje potomky vychovávají rozmanitým způsobem a ne vždycky dobře. Text obsahuje i návod, jak se chovat v různých nestandardních situacích a jak se jim pokud možno vyhnout. Pozitivně lze hodnotit i pokyny, jak dítěti poskytnout první pomoc, protože každé dítě může onemocnět anebo si nějak ublížit. Ani sebelepší chůva podobným nehodám nezabrání a je třeba se na jejich řešení připravit.

Pro budoucí chůvy může být zajímavé seznámení s názory a zkušenostmi žen, které tuto práci již vykonávají. O svém postoji k profesi chůvy píše i sama autorka, uvádí, jak postupuje a jaký je její přístup ke svěřeným dětem. Text obsahuje i nabídku mnoha různých aktivit, které má vyzkoušené a ví, že dokážou děti zaujmout. Není pochyb o tom, že se mohou hodit i jiným chůvám.

Příručka pro budoucí chůvy má odpovídající rozsah i obsah a je zpracovaná tak, že jí budou rozumět nejen ony, ale i matky jejich svěřenců. Je, jak říká sama autorka, inspirací a souborem rad a doporučení. Je třeba říci, že se povedla a jistě najde mnoho čtenářů, pro něž bude nejenom zajímavá, ale i užitečná.

prof. PhDr. RNDr. Marie Vágnerová, CSc.

V Praze dne 23. ledna 2014

Úvod

Problematika hlídání dětí chůvou je v dnešní době aktuální a velmi diskutovaná. Každý rodič, který uvažuje o tom, že na nějaký čas (denně, jeden den v týdnu atd.) svěří dítě chůvě, chce právě tu nejlepší a profesionální chůvu. Jak se tedy stát profesionální chůvou? Jak si najít svou klientelu? Jak pomoci dítěti, aby si na vás co nejlépe zvyklo a bylo s vámi rádo? Co udělat pro to, abyste do rodiny bez problému „vplula“ a nenarušila její chod? Jaké problémy mohou nastat během hlídání? Odpovědi na tyto otázky, ale nejen to, najdete v této knížce. Také zde naleznete praktické ukázky z mé praxe, zkušenosti a zážitky několika chův a také trochu inspirace, co všechno můžete s dětmi dělat, když jste s nimi.

Ten, kdo pracuje s dětmi, mi jistě dá za pravdu, že každé dítě je jiné, originální a ke každému se přistupuje jiným způsobem. Nelze tedy napsat přesný a jednoznačný „recept“ nebo „návod“, jak má chůva k dítěti přistupovat. Jako jsou rozmanité rodiny a výchova dětí v nich, tak jsou rozmanité i chůvy. Proto, milé chůvy, tuto příručku berte především jako inspiraci, jako jeden z pohledů chůvy a jako určité uvedení a seznámení s touto problematikou.

Předem se omlouvám mužům, že v knize mluvím o chůvách převážně jako o ženách, i když vím, že tuto práci může zastávat i muž. Chůva je ženského rodu a pro muže neexistuje oslovení stejného významu. Pokud chcete, pod pojmem chůva si představte ženu i muže.

Obr. 1 Zdravíme a přejeme příjemné čtení!

„Všichni dospělí byli dětmi, ale málokdo si na to pamatuje.“

Antoine de Saint-Exupéry

1

1Obecně o chůvách

1.1Kdo je chůva

Chůva v dějinách

Když se podíváme do historie, do konce 18. století, prioritou rodičů nebylo pečování a starání se o své malé děti. „Po celá tisíciletí byla péče o malé dítě předávána někomu jinému hned poté, co získali rodiče dostatečné prostředky na tento výdaj. Prvotní formou celodenní péče o dítě mimo širší rodinu byla pravděpodobně kojná.“ (Kropp, 2001, s. 129) Kojné nejen krmily dítě mateřským mlékem, ale také o něj pečovaly až do věku 5 let. Kojné byly populární do 18. století a najímány byly proto, že kojení pro ženu v určitém společenském postavení bylo považováno za něco nechutného (Kropp, 2001).

Postupem času (od 19. století) se odpovědnost kojné přesunula na širší rodinu. Ve středních vrstvách se vyskytovali sluhové, kteří pomáhali s péčí o dítě a s domácími pracemi. Až v roce 1920 se péče o děti přesunula téměř výhradně na vlastní rodiče (Kropp, 2001).

V 19. a na počátku 20. století byla chůva známá spíše pod názvem zdravotní sestra (byla to vždy žena). O její služby měly zájem většinou rodiny z vyšších vrstev a byly často najímány, i když matka nechodila do práce a zůstávala doma (www.ehow.com/about_4597607_history-of-nannies.html).

Za účelem vzdělávání dětí pak byli najímáni domácí vychovatelé nebo přímo učitelé. To byli naopak spíše muži zaměstnávaní opět bohatými rodinami z vyšších vrstev, jejichž děti nechodily do školy s „obyčejnými dětmi“. Obsah vzdělávání dítěte bylo s domácím učitelem také možné upravit podle zaměření a přání rodičů.

Dnešní chůva může být jakýmsi spojením obojího, zajišťuje dítěti uspokojení jeho potřeb, ale rovněž na něj výchovně působí a učí ho poznávat svět. Na žádost rodičů se také může ujmout pomoci s domácí přípravou u školáků.

Současná chůva

Chůvou může být žena i muž, ale z větší části tuto profesi vykonávají ženy. Jejich pracovní náplní je péče o jakkoliv staré dítě (děti) v nepřítomnosti rodičů. Dítě nejen hlídá a pečuje o něj, ale podílí se také na výchově, hraje si s ním a připravuje mu program. Zda chůva u rodiny bydlí nebo za dítětem (dětmi) dochází, ať už pravidelně či nepravidelně, to záleží na konkrétní situaci a domluvě. Jak často nebo jak dlouho bude spolupráce trvat, je individuální a záleží na domluvě s rodinou. Chůva může pracovat u jedné rodiny, nebo jich může mít více.

Paní na hlídání X chůva

Jaký je rozdíl mezi paní na hlídání a chůvou? Paní na hlídání „jen“ hlídá, aby se dítěti nic nestalo, a stará se o to, aby dítě mělo uspokojeny všechny základní biologické potřeby. Nevyžaduje se od ní, aby se aktivně podílela na výchově dítěte. Paní na hlídání je na krátkodobý čas (např. když si rodiče chtějí odejít jednou za čas na večeři) a může být pokaždé jiná. Na rozdíl od chůvy, od které se očekává, že bude stabilní, k dispozici té konkrétní rodině a že se zapojí do výchovy dítěte a rodinného režimu. Stává se v podstatě dalším členem rodiny.

Nejčastější důvody, proč rodina přijme chůvu

1.Matka se chce (potřebuje) brzy vrátit do zaměstnání z důvodu finančního, seberealizačního apod.

2.Rodiče chtějí mít chvilku sami pro sebe, eventuálně matka, která neustále pečuje o své dítě, chce mít pravidelně určitý čas pro sebe.

3.Rodič nebo rodiče hledají pro své dítě nějakého chybějícího člena rodiny (např. babičku, protože v rodině chybí prarodiče nebo jsou daleko).

Výhody pro rodiny, které mají chůvu

1.Je to určité obohacení nejen dítěte, ale celé rodiny. (Chůva vnese do rodiny něco nového.)

2.Chůva se věnuje na 100 % jen dítěti, které má svěřené.

3.Individuální přístup k dítěti.

4.Většinou se chůva stará o dítě v bytě, kde dítě bydlí. Dítě je tedy ve svém prostředí, které zná a kde má své oblíbené hračky.

5.Rodiče jsou klidní, že je dítě v dobrých rukou a že je o něj postaráno.

6.Rodiče mají možnost odpočinku.

7.Chůva je flexibilní, nemusí se řídit klasickou pracovní dobou a školními prázdninami. Kdy bude s dítětem (dětmi), záleží na domluvě.

Nevýhody pro rodiny, které mají chůvu

1.Pro rodiče to může být finančně náročná služba.

2.Může trvat delší dobu, než rodina najde pro dítě vhodnou chůvu.

3.Když chůva nečekaně onemocní, těžko se hledá jiné náhradní řešení, což může nabourat plány rodiny.

1.2Pohled společnosti na chůvy

Služeb chůvy využívá v dnešní době stále více rodin. Ve společnosti se na chůvy a rodiny využívající jejich služeb vyskytují různorodé pohledy a názory. Osobně jsem se zatím setkala se čtyřmi typy názorů na tuto problematiku:

Jeden z názorů je ten, že není nic špatného či nevhodného na tom, když se v rodině stará o dítě (děti) chůva. Kdo z rodičů tento názor sdílí, služby chůvy buď sám využívá, nebo ne, protože má kolem sebe hodně přátel a známých, kteří v akutním případě dítě pohlídají. Rozhodně možnost spolupráce s chůvou neodsuzuje.

Další názor je opačný než předchozí. Možnost spolupráce s chůvou je zavrhnuta a v rodinách nepřichází v úvahu. Pokud se narodí dítě, je potřeba, aby matka byla stále s dítětem, a proto chůvy jednoznačně odmítají. Považují matky za nezodpovědné, sobecké a nechápou, proč si rodina pořídila dítě, když je pak nechá na starost chůvě.

Třetí názor, který se vyskytuje, je, že chůvu mají jen nějaké „paničky“, a proto rodinami, které využívají pomoc chůvy, opovrhují. Přijde jim to zvláštní a považují to převážně za doménu bohatých lidí.

Ostatní lidé, se kterými jsem se setkala, nemají na tuto problematiku vyhraněný názor a nejsou si jistí, zda je pro dítě i pro rodinu celkově dobré mít chůvu.

Dnešní hektická doba nutí matky vrátit se po porodu co nejdříve do práce, aby neztratily svou kvalifikaci a samozřejmě také z důvodu finančního. Z mé zkušenosti tedy nejvíce matek zvolí práci na částečný úvazek, a protože školky jsou přeplněné a ne každé dítě se tam dostane, rozhodnou se pro spolupráci s chůvou. V zahraničí (nejčastěji v USA a Anglii) je spolupráce s chůvou běžnější. V České republice si na to lidé teprve zvykají.

1.3Chůva a legislativa

Co říká zákon ohledně profesionálních chův?

Pojem „chůva“ není v našich zákonech vymezen, avšak dotýkají se ho přílohy číslo 2 a 5 zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů, přesněji ve znění zákona č. 303/2013 Sb., kdy byl naposledy živnostenský zákon s účinností od 1. ledna 2014 novelizován.

Zde se mimo jiné praví, že pokud někdo vykonává činnost „Chůvy“ za účelem zisku, je třeba tuto činnost vykonávat na základě živnostenského oprávnění a splnit požadavky zákona č. 445/1991 Sb., o živnostenském podnikání, ve znění pozdějších předpisů a dalších souvisejících předpisů (viz podkapitola 1.4 Chůva pracující na živnostenský list) (http://icv.vlada.cz/cz/socialni-reforma/nejcastejsi-dotazy/).

Povolání chůvy vymezuje Národní soustava povolání, a to v části „Služby provozní a osobní“, takto: „Chůva samostatně pečuje o dítě nebo děti.“ Mezi její činnosti patří např. hlídání dětí, zabezpečení péče o hlídané dítě nebo děti, dodržování zásad prevence úrazů a bezpečnosti, poskytování první pomoci, řešení nepříznivých výchovných situací z pedagogicko-psychologického hlediska, uplatňování znalostí o vývojových etapách dítěte v praxi, dodržování etických principů při práci chůvy atd.

Cituji ze stránek informačního centra vlády:

V souvislosti s rozvojem vzdělávání v oblasti poskytování služeb péče o děti byly v Národní soustavě povolání zveřejněny dvě profesní kvalifikace pro činnost chůvy: „Chůva pro děti do zahájení povinné školní docházky“ a „Chůva pro dětské koutky“. Nejedná se ovšem o získání odborné způsobilosti absolvováním studia na střední či vysoké škole, ale získání kvalifikace podle zákona č. 179/2006 Sb., o ověřování a uznávání výsledků dalšího vzdělávání, ve znění pozdějších předpisů, přesněji v aktuálním znění zákona č. 53/2012 Sb., kdy byl naposledy zákon o uznávání výsledků dalšího vzdělávání novelizován. V tzv. hodnotícím a kvalifikačním standardu jsou stanoveny požadavky na schopnosti, dovednosti a kompetence uchazeče a rovněž na požadavky týkající se hodnocení této zkoušky a další záležitosti (např. proces udělování autorizací, vymezení a povinnosti autorizovaných osob autorizujících orgánu atd.).

V platné právní úpravě je jako jedna z možných odborných způsobilostí uvedena profesní kvalifikace: „Chůva pro děti do zahájení povinné školní docházky“ (http://icv.vlada.cz/cz/socialni-reforma/nejcastejsi-dotazy/).

V Národní soustavě kvalifikací najdete tedy kvalifikaci: „Chůva pro děti do zahájení povinné školní docházky“ a „Chůva pro dětské koutky“. Tudíž u autorizované osoby lze absolvovat zkoušku požadovanou pro tyto dvě kvalifikace. Na internetových stránkách www.narodnikvalifikace.cz/kvalifikace-550-Chuva_pro_deti_do_zahajeni_povinne_skolni_dochazky/kvalifikacni-standard a www.narodnikvalifikace.cz/kvalifikace-549-Chuva_pro_detske_koutky lze najít podrobné informace ke zkoušce (hodnotící standard, autorizované osoby, neboli kde je možnost tyto zkoušky absolvovat).

1.4Chůva pracující na živnostenský list

Výhody práce na živnostenský list

1.Jste „pánem svého času“ – vše si domlouváte s rodinou sama. (Potřebujete-li k doktorovi, dohodnete se s rodinou a nemusíte se už ptát nadřízeného.)

2.Hledáte si sama rodiny. (Pro někoho to může být výhoda, pro jiného naopak nevýhoda.)

3.Určujete si své ceny.

4.Jste svobodná v tom, že se můžete sama dobrovolně rozhodnout, zda v té konkrétní rodině budete hlídat a nemusíte to řešit s nadřízeným.

Nevýhody práce na živnostenský list

1.Musíte si sama platit sociální a zdravotní pojištění (eventuálně nemocenské pojištění).

2.Musíte si vést účetnictví, nebo mít někoho, kdo vám ho povede.

Kam pro živnostenský list a co si vzít s sebou

Živnostenský list si zařídíte osobně na živnostenském úřadě, který je centrálním registračním místem. Vyplníte tam registrační formulář a díky němu se o vás dozví Česká správa sociálního zabezpečení, dále také zdravotní pojišťovna a finanční úřad. Z České správy sociálního zabezpečení a ze zdravotní pojišťovny vám přijde dopis přibližně po třech týdnech, kdy jste nahlásila svou živnost, a z finančního úřadu přibližně po jednom týdnu. V den nahlášení živnosti můžete začít podnikat.

Na živnostenský úřad si s sebou vezměte občanský průkaz, peníze (1000 Kč) a někteří budou potřebovat doklad o vzdělání. Záleží na tom, jak staré děti chcete hlídat. Existují dvě varianty živnosti:

Živnost volná, obor činnosti č. 79 – Poskytování služeb pro rodinu a domácnost

U této živnosti nepotřebujete dokládat vaše vzdělání.

Podle přílohy č. 4 k nařízení vlády č. 278/2008 Sb., je obsahem této živnosti:

Poskytování služeb pro rodinu a domácnost, zejména zajišťování chodu domácnosti (vaření, úklid, praní, žehlení, péče o zahradu a podobně), individuální péče o děti nad 3 roky věku v rodinách, příležitostné krátkodobé hlídání dětí (včetně dětí do 3 let věku), péče o osoby vyžadující zvýšenou péči, obstarávání nákupů a jiných záležitostí souvisejících s chodem domácnosti a jiná obstaravatelská činnost. Obsahem činnosti není péče o děti do 3 let věku v denním režimu, ostraha osob a objektů (osobní strážci, hlídači a podobně) a další činnosti související s chodem domácnosti, jež jsou předmětem živností řemeslných, vázaných a koncesovaných (http://www.zakonyprolidi.cz/cs/2008-278).

Co si představit pod pojmem příležitostné krátkodobé hlídání dětí (včetně dětí do 3 let věku)? V zákoně příležitostné krátkodobé hlídání není přesně vymezeno. Ale podle ministerstva průmyslu a obchodu jde o pohlídání dítěte na nezbytnou dobu. Tedy na dobu, kdy si rodič potřebuje jít něco zařídit na úřad nebo k doktorovi. Není to na dobu, po kterou by bylo na dítě účelově výchovně působeno.

Živnost vázaná, obor činnosti č. 72 – Péče o děti do 3 let věku v denním režimu

U této živnosti je potřeba dodat doklad o vašem vzdělání. Musíte tedy mít odbornou způsobilost k výkonu povolání všeobecné sestry nebo zdravotnického asistenta nebo ošetřovatele nebo porodní asistentky nebo záchranáře nebo odbornou způsobilost k výkonu povolání sociálního pracovníka nebo pracovníka v sociálních službách nebo odborná kvalifikace k výkonu povolání učitele mateřské školy nebo profesní kvalifikace pro činnost chůvy pro děti do zahájení povinné školní docházky (zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání).

Podle přílohy č. 2 k nařízení vlády č. 278/2008 Sb. je obsahem této živnosti:

Individuální výchovná péče o svěřené děti do 3 let věku v denním nebo celotýdenním režimu zaměřená na rozvoj rozumových a řečových schopností, pohybových, pracovních, hudebních, výtvarných schopností a kulturně hygienických návyků přiměřených věku dítěte. Zajišťování bezpečnosti a zdraví dítěte, jejich pobytu na čerstvém vzduchu, spánku v odpovídajícím hygienickém prostředí a osobní hygieny dětí, včetně poskytování první pomoci (předpis č. 278/2008 Sb., Nařízení vlády o obsahových náplních jednotlivých živností).

Obecně práce Živnostenského úřadu České republiky spadá pod ministerstvo průmyslu a obchodu, na které lze směřovat případné dotazy či žádosti o radu.

Vzdělání

Pokud se tedy chcete stát chůvou a pečovat o děti do 3 let věku v denním režimu, musíte k tomu mít požadovanou odbornou způsobilost – SŠ, VOŠ, VŠ (viz živnost vázaná). Nebo je potřeba absolvovat a úspěšně ukončit kurz, který vám umožní profesní kvalifikaci pro činnost chůvy pro děti do zahájení povinné školní docházky. Tyto kurzy si musíte zaplatit.

Smlouva

Smlouvu s rodinami můžete mít sepsanou, což není povinné. Záleží na vás, ale je lepší, když ji máte a obě strany mají tak jasno, co si mohou, nebo nemohou dovolit, a žádná strana se pak nemusí vymlouvat, že něco nevěděla.

Někteří rodiče mohou také smlouvu považovat za doklad vaší důvěryhodnosti. V dnešní době se již na ústní dohodu tolik nehledí, takže když přijdete na první schůzku s rodiči s vlastním návrhem smlouvy, bude to vypadat lépe a úzkostliví rodiče nebudou mít takovou tendenci svěřit dítě raději agentuře.

Smlouva by měla mít nadpis – Smlouva o péči o dítě. Měla by obsahovat: jméno, příjmení, adresu rodičů i chůvy, jméno dítěte, datum a rok narození. Dále nesmí chybět, co je předmětem smlouvy, práva a povinnosti smluvních stran (např. odměna za hlídání, povinnost obou stran poskytovat si vzájemně důležité informace aj.), podmínky péče o dítě (např. rozsah hlídání, od kdy chůva přebírá zodpovědnost za dítě atd.), ukončení smlouvy a samozřejmě podpis chůvy a rodiče.

Na co si dát pozor a nad čím uvažovat

Nezapomeňte si schovávat všechny doklady o vašich příjmech a výdajích. Zajistěte si také v pojišťovně pojištění odpovědnosti (za škodu na zdraví a majetku). Není to povinné, ale stačí chvilka nepozornosti a dítě se může zranit nebo např. v obchodě něco rozbít, což byste vy pak musela zaplatit. Není v silách chůvy, aby všem úrazům dítěte předešla a aby zajistila, že dítě nikde nic nezničí a nerozbije.

Pokud nemáte zdravotní vzdělání, doporučuji si udělat alespoň nějaký kurz první pomoci zaměřený na děti. Nikdy nevíte, kdy se vám to bude hodit.

1.5Chůva pracující pod hlídací agenturou

Výhody práce pod agenturou

1.Uzavření smlouvy s agenturou, nejčastěji formou dohody o provedení práce (výhoda především pro studenty).

2.Není povinnost mít živnostenský list (záleží to samozřejmě na dohodě s agenturou, jakou formu spolupráce zvolíte).

3.Nemusíte se starat o hledání rodin – zajistí vám to agentura.

4.Pokud jste nezvolila možnost pracovat pod agenturou na živnostenský list, nemusíte řešit účetnictví, daně apod.

5.Finanční problémy řeší agentura, takže vám odpadnou situace, kdy byste musela řešit, jestli vám rodina zaplatí odvolané hlídání apod.

Nevýhody práce pod agenturou

1.Nemůžete si určit svou cenu za hlídání.

2.Nejste tolik „pánem svého času“.

Jak to chodí v hlídací agentuře?

Každá hlídací agentura má vlastní požadavky a stanovy, kterými se řídí. Než se do nějaké agentury vydáte ucházet se o místo, přečtěte a prohlédněte si její webové stránky. Právě zde většinou naleznete formulář, který je třeba vyplnit a poslat do agentury. Otázky se týkají vašeho věku, nejvyššího dosaženého vzdělání, zkušeností, zájmů, vaší časové flexibility apod. Některé dotazníky jsou méně podrobné, některé více. Poté absolvujete osobní pohovor. Budou se vás ptát podrobněji na vaše zkušenosti s péčí o děti, zda máte nějaké reference od rodin, jak staré děti byste chtěla hlídat, jaké dovednosti budete moci rodině nabídnout, budou sledovat vaše vystupování apod. Dozvíte se tam všechny důležité informace, jako např. jakou smlouvu s vámi podepíšou, jestli vás čeká ještě nějaké školení apod.

Pracovat na živnostenský list bez pomoci agentury, nebo pod agenturou – jak se rozhodnout?

Pokud víte, že potřebujete nad sebou „bič“, tedy nějakou šéfovou nebo šéfa, eventuálně máte pocit, že by vám dělalo problém hledat si sama rodiny, je pro vás lepší zvolit variantu hlídání dětí přes agenturu. Nebo pokud si z nějakého důvodu nechcete zařizovat živnostenský list a je pro vás výhodnější podepsat s agenturou dohodu o provedení práce (tuto formu preferují např. studenti). Dáváte-li ovšem přednost „svobodě“ a nestojíte o to mít někoho nad sebou, živnostenský list je pro vás jistě dobré řešení. Berte ale v úvahu, že měsíc září je většinou zlomový, protože některé vaše děti půjdou do školky (školy), a tedy některé rodiny vám vypadnou, naopak některé nové se vám ozvou (pokud máte už vybudovanou dobrou pověst nebo dobrou reklamu). Každý rok, a to především v září, vás neminou různé výměny rodin, a jestliže chcete pracovat na živnostenský list, budete si s tím muset poradit sama. Pokud plánujete hlídat ve více rodinách, čeká vás během léta přemýšlení, jak rodiny a jejich přání skloubit dohromady, aby vám to pak v září už všechno klapalo. V hlídací agentuře tyto problémy řešit nebudete.

1.6Chůva v cizině neboli au-pair

Au-pair

V západních zemích se s chůvou („Nanny“) můžeme setkat běžně. Většinou to jsou mladé dívky, které z rozmanitých důvodů jezdí na au-pair pobyty do rodin v cizích zemích, kde hlídají dítě (děti), zároveň se učí cizímu jazyku a poznávají novou kulturu dané země. Pro většinu au-pair je to nejen nová zkušenost, ale i obohacení života, a dokonce to může i jistým způsobem ovlivnit celý život. Člověk se nejen zdokonalí v jazyce, ale také pozná nové přátelé z různých koutů světa. Tato přátelství mohou vydržet na celý život.

Možnosti

Odjet do ciziny jako au-pair lze s pomocí nějaké agentury, která se tím zabývá, další možnost je odjet na vlastní pěst. Obě varianty mají samozřejmě své výhody i nevýhody.

Au-pair s pomocí agentury

Pokud jedete do ciziny pracovat jako au-pair poprvé a nemáte ani pořádné znalosti cizího jazyka, je nejjednodušší vycestovat s pomocí agentury. Agentura vám pomůže zařídit vše, co je potřeba. Od víza až po nalezení rodiny, školy, kurzu apod. Během pobytu v cizině se pak na agenturu můžete obrátit kdykoliv s jakýmkoliv problémem. Samozřejmě nic není zadarmo, tak i agentura od vás bude chtít manipulační poplatek nebo vám eventuálně bude nabízet jen ty školy (kurzy), se kterými má sepsanou smlouvu a od kterých dostane nějaké peníze.

Dejte si pozor na podvodné agentury, které slíbí všechno možné, vymámí z vás peníze, a pak ze slibů nebude nic, a vy zjistíte pár dní před odjezdem nebo dokonce až na místě, že vám agentura nezajistila slibované ubytování, práci apod. Je lepší, pokud si svůj pobyt v cizině zařídíte přes agenturu, která je již prověřená a má spousty pozitivních ohlasů. Vyplatí se nějakou dobu hledat a pečlivě vybírat. Neprověřené agentuře, o které nikdo nic neví nebo s ní má hodně lidí špatné zkušenosti, se nikdy neupisujte.

Au-pair na vlastní pěst

Pokud již máte nějaké zkušenosti s au-pair nebo si věříte, že si zvládnete vše zařídit sama, nemusíte se svěřit do rukou žádné agentury a můžete tedy odjet na vlastní pěst. Najděte si rodinu, zjistěte si podrobnosti a požadavky dané země a můžete vycestovat. Rodinu lze najít přes různé inzeráty na internetu nebo prostřednictvím referencí od přátel a známých. Odjet do rodiny, která vám byla doporučena, je jistější, než jet do rodiny úplně neznámé, ve které vůbec netušíte, co vás čeká a co je to za rodinu. Pokud nakonec jedete do neznámé rodiny, je dobré, abyste si alespoň párkrát zavolali nebo se viděli na skypu a řekli si základní informace o tom, jaké očekávání má rodina a jaké vy. Zeptejte se na váš pracovní harmonogram, kdy budete mít volno, zda budete mít svůj vlastní pokoj apod.

Co dělat pro to, abyste byla v rodině spokojená

1.Než odjedete, zjistěte si o rodině informace. Zároveň je potřeba vědět, co od vás budou a nebudou požadovat. I vy jim rozhodně řekněte své výhrady, požadavky nebo podstatné informace, jako např. že jste alergická na nějaké zvíře apod. Je dobré být na většinu věcí psychicky připravená a vědět, co vás čeká a nemine. To samé by měla vědět rodina – co od vás mohou a nemohou očekávat.

2.Zeptejte se také předem rodiny na to, kde budete spát a zda budete mít svůj vlastní pokoj, nebo zda ho budete s někým sdílet. Je jednoznačně potřeba, abyste měla někde svůj prostor, kde budete mít soukromí a klid. Když máte volný den, můžete se tam schovat a všichni by měli respektovat vaše soukromí a nerušit vás tam. Děti by vám tam neměly chodit bez vašeho vědomí a svolení. Mít svůj prostor je potřebné, abyste si od dětí odpočinula a nabrala zase novou energii. Kdybyste ho neměla, bylo by to pro vás nepříjemné, protože by vám chybělo soukromí a klid od dětí a od rodiny celkově.

3.Také se informujte na vzdálenost a dostupnost nejbližšího města. Např. v případě USA jsou vzdálenosti často velké a mnohé rodiny bydlí spíše na samotě, případně jsou v okolí jen jiné rodinné domy. V takovém případě je dobré se zeptat, budete-li mít občas k dispozici automobil, nebo si s rodinou dohodnout pravidelný odvoz do města za kulturou, nákupy apod. Je potřeba předejít tomu, že se ocitnete v izolaci.

4.Volné dny nebo volnou část dne si užívejte podle svých představ. Jeďte někam na výlet, navštivte přátele v okolí nebo odpočívejte ve svém pokoji. Je to na vás, jakou činnost si vyberete, rozhodně se ale vyhýbejte prostorům, kde se vyskytuje rodina a děti, abyste si od nich opravdu pořádně odpočinula. Děti si také musí užít rodičů, takže jim to dopřejte a sama si naplánujte svůj program bez rodiny a dětí. Je to důležité pro vaši psychohygienu a pohodu. Pracovat jako au-pair není jednoduché, hlavně po psychické stránce, proto je potřeba čas od času „vypnout“, relaxovat nebo se zaměřit na jiné činnosti, než je péče o děti.

5.Nenechávejte se využívat. Pokud jste v dobré rodině a máte s ní vřelé vztahy, tak je pro obě strany fajn, když si vycházíte v určitých směrech vstříc (např. rodina vás poprosí, zda byste výjimečně v sobotu nemohla večer pohlídat děti, i když byste měla mít v tu dobu volno, a oni vám pak na oplátku umožní jít v pátek večer na narozeninovou párty kamarádky, i když v tu dobu byste měla děti hlídat). Občas se takhle domluvit a udělat výjimku je fajn, ale nemělo by se to přehánět a hlavně by žádná strana neměla být nucená do ničeho, co není dohodnuto a co není ve smlouvě. Jste tam především pro děti, takže pokud jste ve své dobrotě nepodepsala to, že se jim tam budete starat nejen o děti, ale i denně budete uklízet celý byt a k tomu vařit, prát a žehlit, tak vás do toho nikdo nemůže nutit a máte právo to odmítnout.

Problémy, které mohou nastat

1.Dostala jste se do rukou podvodné agentury

Spoléhala jste na agenturu, kterou jste našla na internetu, a nakonec to byl všechno podvod. Zkuste tedy najít i další lidi, kteří naletěli a napište společnou žalobu. Šiřte dále informace o daném podvodníkovi, který agenturu vlastní, aby nenaletěli další.

Vždy než se vložíte do rukou agentury, si o ní najděte co nejvíce informací. Hledejte také na internetu různé reference. Oslovte někoho, kdo s ní má nějaké zkušenosti a vyptejte se na podrobnosti. Spolupracujte jen s agenturou již prověřenou a s dobrou pověstí.

2.Rodina má odlišný způsob výchovy, než vyznáváte vy

S tímto problémem se setkáte na 90 %, pokud odjedete jako au-pair do cizí země. Je potřeba si uvědomit a psychicky se připravit na to, že v zahraničí je většinou běžný jiný způsob výchovy, jiné zvyky, způsob stravování nebo i jiný způsob komunikace s dětmi než v České republice. Proto je potřeba se obrnit trpělivostí a respektovat to, na co je rodina zvyklá. Z vlastní zkušenosti vím, že to může být občas hodně náročné. Zkuste to měsíc vydržet, a pokud si ani po měsíci nezvyknete a bude to pro vás opravdu nepřekonatelné a stresující, začněte hledat nebo dělat nějaké kroky, abyste změnila způsob řešení některých věcí, které vám vadí. Začněte stanovením vlastních hranic, např. že děti na vás nesmí mluvit vulgárně. Z těchto hranic se dá vycházet při domluvě s rodinou. Počítejte nicméně s tím, že především se budete muset přizpůsobit vy. Pokud stále budete v rodině nespokojená, zkuste si najít novou rodinu, kde byste mohla pracovat.

3.Nevyhovující rodina nebo máte pocit, že vás využívá

Pokud je situace opravdu vážná a jste si jistá, že to v této rodině už nezvládnete, musíte začít jednat. Odjíždíte-li s pomocí agentury, obraťte se s problémem na ni. Pokud na vlastní pěst, musíte si poradit sama, tedy najít si novou rodinu, se kterou by se vám lépe spolupracovalo. Zkuste se zeptat lidí kolem sebe – přátel, ostatních au-pair –, možná vám nějakou rodinu doporučí.

Jestliže vám nevyhovují jen drobnosti, zkuste o tom s rodinou promluvit a najít nějaké řešení nebo alespoň kompromis.

Pokud vás rodina využívá (nutí vás dělat něco, co nebylo ve smlouvě, pracujete přes čas a ani vám to nezaplatí atd.), řekněte rodině své výhrady. Nenajdete-li uspokojivé řešení, obraťte se na agenturu, že chcete změnit rodinu z těchto důvodů, a pokud nemáte možnost obrátit se na agenturu, rodinu si vyhledejte sama.

Ať hlídáte děti v cizině nebo v České republice, některé problémy jsou stejné (viz podkapitola 2.5 Problémy, které mohou nastat).

„Máme-li děti vychovávat, je třeba, abychom se také stali dětmi.“

Martin Luther

2

2Praktické informace pro chůvy

2.1Způsoby, jak si vyhledat rodinu

Pokud nehlídáte přes agenturu, která vám rodinu vyhledá, musíte si svou rodinu najít sama. Jak začít?

1.Zeptejte se známých kolem sebe

Nejlépe uděláte, když se nejprve zeptáte známých nebo přátel, kteří mají sami děti. U nich je největší šance, že budou znát různé rodiny s dětmi, a možná některá z nich zrovna chůvu hledá. Rozhazujte sítě všude možně. Pro obě strany, tedy pro vás i pro rodinu, je lepší, pokud jste chůva na doporučení, proto hledejte hlavně mezi známými.

2.Hledejte na internetu

Na internetu najdete spousty inzerátů hlásajících, že rodina hledá chůvu pro své dítě nebo děti. Zaměřte se na inzeráty, ve kterých hledají chůvu v místě vašeho bydliště nebo v blízkém okolí. (Rodina si raději vybere chůvu, která bydlí kousek od nich než chůvu, která musí jet přes celé město.)

3.Napište inzerát

Nabídněte své služby prostřednictvím inzerátu. Napište tam základní informace – váš věk, vzdělání, zda preferujete hlídání u vás doma, nebo v rodině dítěte, odkud jste, jak moc jste časově flexibilní, jak staré děti chcete hlídat, kontakt na vás apod.

Nejtěžší je najít právě tu první rodinu, pak už to jde lépe (ukázka 1). Když s vámi bude rodina spokojená, jistě vás může doporučit dalším. To je ta nejlepší varianta, protože pokud si má maminka vybrat chůvu k dítěti, tak přijme raději chůvu, která je na doporučení a již prověřená, než úplně cizí slečnu (paní). Klientela se vám bude rozrůstat, ani nebudete vědět jak. Dobré jméno chůvy je k nezaplacení. Maminky si o vás řeknou, a tím pádem si vás najdou samy a nebudete už muset oslovovat další rodiny. Dále vám může pomoci to, budete-li s dítětem chodit ven a třeba do nějakých kroužků. Budete se tak potkávat s různými maminkami, jistě se dáte čas od času s nějakou do řeči, což může být vaše potenciální budoucí klientela.

Doporučuji si také udělat portfolio, do kterého si budete ukládat písemné zhodnocení (doporučení), od rodin, kterými jste prošla.

Ukázka 1

Uvedená jména ve všech ukázkách jsou vymyšlená.

Jak jsem našla první rodinu a následně další

Úplně první rodinu jsem oslovila tak, že jsem odpověděla na inzerát maminky, která hledala přibližně na dva dny v týdnu chůvu pro svou osmnáctiměsíční holčičku Alenku. Jelikož jsem bydlela ve stejné části města jako rodinka a dva dny v týdnu jsem měla čas, odpověděla jsem jí na podaný inzerát. S maminkou jsem si vyměnila pár e-mailů a domluvily jsme se na osobním setkání, které proběhlo bez problému, a sympatie byly na obou stranách.

Alenka si na mě rychle zvykla, takže naší dlouhodobé spolupráci nic nebránilo. Byla jsem velice ráda, že jsem našla svou první rodinu, ve které jsem mohla hlídat dítě. Velkou výhodou pro obě strany bylo, že jsme bydleli kousek od sebe. Já to měla od nich pár kroků domů, a když mě nečekaně a rychle potřebovali, byla jsem schopná u nich být během pár minut.

Jednoho dne jsem šla s Alenkou na hřiště, kde jsme potkaly paní se dvěma malými dětmi. Pochválila mi „moji“ holčičku. Začala jsem se smát a řekla jsem jí, že není moje, že ji jen hlídám. Paní se toho okamžitě chytla a poprosila mě, zda bych jí nedala na sebe kontakt, že kdyby někdy potřebovala pohlídat, tak by se mi ráda ozvala. Kontakt na sebe jsem jí s radostí dala. Ona se po pár dnech ozvala, a tak jsem začala příležitostně hlídat i její děti. Pak mě maminka z první rodiny doporučila své kamarádce, která má tři děti, a už to šlo opravdu samo. Klientela se mi začala rozrůstat. Čas od času mi někdo zavolá, že má na mě dobré reference, takže rodin mám stále dostatek a několikrát jsem musela rodiny i odmítnout, protože bych to z časových důvodů už nestíhala. Hledat rodiny přes inzerát už vůbec nemusím, jen stačí napsat maminkám, kterým jsem hlídala, a ony mě většinou někomu doporučí. Což si myslím, že je nejlepší jak pro mě, jako pro chůvu, tak pro maminky. Dále mi v hledání rodin pomohlo, že jsem navštěvovala různé kurzy nebo semináře týkající se výchovy dětí, Montessori pedagogiky apod., kde jsem se také seznámila s některými maminkami, které pak rády využily mých služeb.

2.2První kontakt s rodinou

První kontakt s rodinou je samozřejmě velmi důležitý a může být rozhodující v tom, zda vás rodina přijme. Je celkem rozdíl, když jste chůva, která byla mamince doporučena, nebo jste pro ni chůva úplně neznámá a cizí. Další rozdíl je v tom, pokud první setkání probíhá jen jako pohovor se samotnou maminkou, nebo když je přítomné také dítě.

První kontakt jen s rodičem, nebo za přítomnosti dítěte?

Domnívám se, že pro vás, jako pro chůvu, je lepší, když hned na začátku víte, jaké dítě budete eventuálně hlídat. Můžete si hned sama pro sebe zhodnotit, jestli si s dítětem budete rozumět, jakým způsobem se ho budete snažit zaujmout, uvidíte jeho temperament a také způsob komunikace maminky s dítětem. To vše vám může pomoci k tomu, abyste se na celkovou spolupráci připravila, a budete mít i lepší představu, jak nejlépe a nejšetrněji do rodiny zapadnout, abyste co nejméně narušila chod rodiny.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Praktická příručka pro chůvy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.