Adam Georgiev

ZABIJ MĚ, ELISO
Agonie

Tato publikace ani žádná její část nemůže být reprodukována nebo přenášena jakýmkoli způsobem včetně mechanického, fotografického či jiného záznamu bez předchozího souhlasu autora a nakladatelství. Práva autorů jsou vyhrazená.

Adam Georgiev
ZABIJ MĚ, ELISO
Agonie

Vydalo nakladatelství Petrklíč s.r.o., jako svou 330. publikaci v roce 2009.

Redakční spolupráce:

Hana Vavrinčíková

Studiové zpracování a návrh obálky s použitím fotografie Roberta Vana:

Martin Janků

Fotografie:

Robert Vano

© Adam Georgiev 2009
Photography © Robert Vano
© Nakladatelství Petrklíč 2009

www.adamgeorgiev.cz

Nakladatelství Petrklíč s.r.o.
Na Pěšinách 75/60 Praha 8 180 00
tel.: 604608127
tel.: 603182483
mail: petrklic@petrklic.info
web: www.petrklic.info

Distributoři našich knih:
Pemic Ostrava
Euromedia Praha
Pavel Dobrovský Praha
NS Středokluky
Krameriova K. D.
Kosmas Horoměřice

ISBN (tištěná): 978-80-7229-230-1
ISBN (ebook-ePub): 978-80-7229-477-0
ISBN (ebook-mobi): 978-80-7229-478-7

ELISA (z angl. Enzyme-Linked Immuno Sorbent Assay) je jednou z nejpoužívanějších imunologických metod sloužících k detekci protilátek.

Mým čtenářům:

Neboť můj boj stal se i vaším bojem.

anti HIV 1, 2 ELISA

negativní

HIV p24 Ag

negativní

Antigen a protilátky nezjištěny.

Zorka stála na mostě a dívala se do řeky. Nakláněla se přes mostní zeď, aby viděla vlny, a její dlouhé vlasy padaly do vody. Navrhl jsem, aby odjela. Někam, kde nejsou omezení, kde se kulhající dívka jako herečka uplatní.

– Já bych nikam nejela na rok.

– Takže jsi tady šťastná.

Podíval jsem se do nebe.

– Vidíš ty ptáky? Že můžou letět, kam chtěj, omezený jen vlastníma silama, neznamená, že jsou šťastný. Svoboda neni v pohybu.

– Říká se přece, že život se dělí na před tripem a po tripu.

To tě změní.

Sem ležel na technoparty vedle psa, úplně sem cejtil, jak dejchá.

Primitivní lidi to moc neovlivní, když tam ňákej základ neni.

Musíš mít emoční předpoklady.

Třeba představivost musíš mít.

Máma mi uvařila houbovou polívku.

Mi bylo špatně.

Sem si řikal, máma mě chce otrávit.

Ego vůbec nemám.

Já psychologum nevěřim.

Máma je psychiatr a sama tomu nevěří.

Tomu věřila, než to prokoukla.

Teď ví, že jsou to sračky.

Vidim se jak v zrcadle, kdeco jsem řikal, a řikám si: Sem řikal takový píčoviny.

Že se se mnou bavěj.
Se divim.
Se vidim v zrcadle pravdy.
Vidíš různý věci.
Ornamenty.
Ty se mi líbily.

Tak sem si dal na zdi cédéčka.

Dva tisíce jich tam mám.

V druhym pokoji mám zase zrcadla.
Viděl jsi horor Zrcadla?
Dobrej horor.
Že jsou různý reality.
Že neni jen jedna.
Taky si myslim.

Pomocí tripa se tam dostanu.

Jako v Arabele, jak otočej prstenem.

Když měsíc nic nemám, ani trip, ani koks, trávu, alkohol, jsem nervózní.

Sem bral zaldiar na silnou bolest.

Aby mě něco oblblo.

Kolegyně v bance měla zatmění a chvíli vyplácela místo dvoutisícovek pětitisícovky.

Musela zaplatit sto táců.

Když je s ňákym prachatym, tak z toho ten druhej nic nemá.

Mně dal tamten dvacet tisíc.
Prej sem byl první.

Asi jo, díky tomu mi dal tolik.

Přijde na to, že si sežene za pět.

Je otázka času, kdy to zjistí.

Mně nikdo nic nedá.

Za pár let ani pes neštěkne.

Takovej je život.

Trochu krutej, ale je to tak.
Já sem vyrovnanej.
Mně v tom pomohl trip.

Jeden buddhistickej vůdce řek, že je to největší dar, když vynalezli LSD.

Že najdem vyšší moc.
Já sem slyšel hlasy.

A sem přesvědčenej, že byly z vesmíru.

Takhle daleko normálně nedojdeš.

Lidskou řeč slyšíš úplně jinak.

Že vyluzujou skřeky.

Sem jel v autobuse a taky sem slyšel skřeky.

Lidská řeč, když jí nerozumíš, jsou skřeky.

Mám kód od trezoru.

Ale po tripu sem si nemoh vzpomenout, úplně se mi vymazal.

Jeden kluk přestal po tripu na půl roku mluvit.

Všechno mu bylo jasný.
Nepotřeboval mluvit.

Maj tendenci se svlíkat, všechno ze sebe sundat.

Jenom si lehaj.

Jenom ten, kdo má k tomu sklony.
Vrátit se k přirozenosti.
Neví, co dělá.

Neni duševně přítomnej v tom těle.

Jiný drogy oblbnou, ale nic to neudělá.

Perník tě jenom nadopuje, jako když si dáš deset kafí.

Tráva je úplně trapná.

Na tripu jsem se půl hodiny v kuse smál.

To se na ničem jinym nestane.

Přitulíš se k zvířeti, úplně s nim splyneš.

Jenom krásný pocity, nic jinýho.

Kokain vymysleli na hubnutí.

Kupuju to vod týpka, mám na něj kontakt.

No von si možná změní číslo.

Voni si pořád měněj čísla.

Většinou po tom každej byl sám, ve svym světě.

A teď vůbec.

Lidem připadám sobeckej, že se nezajmám vo nikoho.

Někdo se ozve a pak zas zmizí, to mě dřív rozkoplo.

A teď už ne, to čekám.
To nepovažuju za nejhorší.

Nechávám se unýst životem.

Teď máš tohle, je to dobrý, pak se to zas sesype.

V nejhoršim můžeš ze života odejít, s tim počítám.

K čemu se provozuješ?
Že žereš.
Chcípneš, to ví dneska každej.
Nechápu, proč to tak je.
Vidim dřív než druhý.
Život je slzavý údolí.
Mám kde bydlet, to se mi líbí.
Nesnášim poslouchat.
Nechci bejt šéf.
Každej šéf má svýho šéfa.

Mě deptá, že nemůžu říct píče, že je píča.

Od malička mám problém s autoritama.

Koukneš se a vidíš, že baba má problém.

A když nic jinýho, tak ti rozesrat den.

Je stará, nikdo to do ní nestrčí.

V prváku, ve druháku sem jenom chodil po lese.

Pak sem začal pařit a změnil sem se.

Už tehdy sem se cejtil jinej.

Sex je základní potřeba jako žrát.

Musíš ho mít.

Při sexu se vylučujou endorfiny.

Při honění ne.

Každej řiká, že mu je po honění smutno.

Podat ruku člověku, který byl v koncentračním táboře, bylo jako podat ruku tajemství věků, kameni živé věčnosti, ohni zemského jádra.

Dotknout se kůže, která tam byla, která snad i má někde na svém plášti vypáleno stigma, stigma historické fyzické přítomnosti, která je přítomna v hlavách zbytku světa.

Mohlo se to stát?
Opravdu ho potkal?
Skutečně držel tu dlaň?

Chtěl vidět ty skvrny, chtěl, aby kůže byla vrásčitá.

Byla překvapivě hladká.

Jako by se jí historie jen letmo dotkla, jako by člověk existoval nezávisle na Zemi a jejích dějinách.

Procházel ohněm a byl nehořlavým.

Pozoroval tenký proud zlatavé moči snášející se do pisoáru.

Bylo to jako nabírání bílého krystalického cukru, hluboké noření do cukrového písku, v očekávání, co vydá jeho hlubina, jako prodírání se k zemskému jádru a snaha o a víra v jeho pokoření, kapitulaci a vydání tajemství, jehož neznalost nás mučí.

V opuštěnym bytě stojim a křičim.

Nebo se svlíkám pro někoho, kdo tu není.

Když mi bylo dvacet, jednou v noci jsem plakal na střeše.

Druhý den mi Jindra řekl, že plačící ve svitu měsíce jsem byl božský.

Jindra cítil a chápal moji božskost, ale přes veškerou snahu nebyl schopen ji skutečně cenit a milovat.

Rozstříhal jsem záclonu.

Vzal jsem obří nůžky a jel jsem.
Přímo jejím středem.
Šlo to tak lehce.
Pak jsem se do ní zamotal.

Nahé tělo neutajené pod průsvitným smotancem.

Kostičky, spirálky a vlnky na něm svítily ve své nesmrtelné nehybnosti.

Viděl jsem v metru starou ženu učit se cizí jazyk.

Na co ještě?
Why?
Warum?
Perché?

Vytvářejí zvířata umění?

Možná ano.

Zvláštním jazykem, pro nás umělecky nečitelným.

Třeba je u nich uměním zahrabání nebo vytvoření nory.

Vytvoření hnízda.

Třeba mají vlaštovky uměleckou extázi.

Kdosi zahlédl Zorku, jak kulhá čekárnou, a řekl:

– Chudák holka, taková pěkná.
Slyšela to.

– Prosim tě, už o mně nepiš.

– Narodila ses, abys byla moje postava.

– Ale já jsem živej člověk! Já nejsem postava z knihy!

– Změní se něco, když to napíšu, anebo nenapíšu?

– Já pak nemůžu spát.

– Ale nemoct spát může být špatný, ale taky krásný nemoct spát. Je to špatný, nebo krásný?

– Špatný.

– Ale já nemůžu jinak vykoupit tvoje utrpení, než ho převést do umění.

Já ti slibuju, že poběžíš.

V mé knize poběžíš.

Příběh vůně

A přesto měla Zorka jednou jeho úd ve svých ústech.

Jen silné pouto způsobilo, že se mu po tomto několikavteřinovém aktu nezprotivila.

Její ženskou touhou po jeho těle byl narcisticky vybuzen, řekl jí, ať pustí pornofilm, že se společně každý sám uspokojí.

Její ženskou touhou po jeho těle se v něm probudil muž, role, jež mu byla přírodou dána, bez vlivu jeho touhy, rozumu nebo emocí.

Její touha byla znásobena jeho novým parfémem, nesmírně přitažlivým a vzrušivým, věděl to – sám si ho koupil poté, co si ho jeho podmanivou vůní podmanil jistý mladý muž.

Obětí jednoho parfému, jedné vůně, se tedy staly osoby různé, vzájemně nespojitelné, jako v nějakém pohádkovém příběhu s kouzelným nápojem, jenž omylem pozře někdo, pro něhož nebyl určen.

Vrahem tu tedy nebyl voňavkář posedlý vůní, vrahem tu byla sama vůně, která si se svou obětí před výkonem krutě hrála jako člověk lákající zvíře do pasti omamnou vůní potravy.

Snad chtěla bláhově a dětsky dokázat, že se jim vyrovná, že to, co mu dávají oni, zvládne taky; snad ani nebyla vedena tělesnou touhou, ale jen touhou dokázat, že sex – to, co je dělí – je dělit nemusí. Přes jeho úpornou snahu vymanit se ze situace, kterou snad sám ve svém opojení sám sebou a svou mocí nad ní spustil, a situaci ustát, vnikla pod jeho peřinu; nemohl se lépe bránit, neboť jeho ruce byly zaměstnány nutností krýt před vetřelcem úd, jehož obnažení ve stavu sexuální pohotovosti bylo nemyslitelným překročením jasně vymezených hranic jejich intimity.

Až v onom momentě, momentě pozření údu, mohl uchopit její hlavu a hlavu odmrštit.

Byl to zápas dvou představ vztahu, jedné touhy a jednoho přátelství.

Muž, při vědomí své dominantní pozice, jí to velkoryse a shovívavě, po mužsku, odpustil.

Přítel, chápající slabost, snad ani neodpouštěl, necítil se být povolán obvinit.

Ten si jen oddechl, že tato epizoda, pro něho nepodstatná, pro ni jistě ano, nepoznamenala svým hrozivým rozměrem jejich vztah.

– Věříte mi, že už nemám ambice?

– Ambice na co?

– Na společenský úspěch. Jako umělec.

– Ambice je už v tom něco napsat.

– Něco napsat je jen hledání východiska z bezvýchodnosti.

– To je nonsens. Kdyby bezvýchodnost, tak jaképak hledání východiska?

– Právě. Ale věděl jsem, že tím spisovatelku pobouřím.

Chtěl bych se narodit znova a být něčím jiným.

Už nechci být tvůrce.

Nicota prý musí být, aby bylo něco.

Vždycky mám dobrej pocit, když po sobě splachuju hovna.

Že se zbavuju minulosti, že jsem to ze sebe dostal.

Že odchází špína.

Ta jejich heterosexuální pseudomužnost, kastrovaná netalentem a ušmudlanym českym intelektem.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zabij mě, Eliso.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.