Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Ilona Jelínková

KLINICKÁ PROPEDEUTIKA
PRO STŘEDNÍ ZDRAVOTNICKÉ ŠKOLY

Recenze:

Mgr. Jana Uhrová

Autorka děkuje panu Petru Jelínkovi za technickou pomoc při tvorbě knihy.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2014
Obrázky z archivu autorky
Cover Photo © fotobanka allphoto, 2014

Vydala GRADA Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 5560. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Počet stran 160
1. vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Názvy produktů, firem apod. použité v této knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-5093-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8986-6 (pro formát PDF)
ISBN 978-80-247-8987-3 (pro formát EPUB)

Předmluva

Milé studentky, milí studenti,

do rukou se vám dostává učebnice, která vám poskytne mnoho nových a důležitých informací, které využijete nejen při studiu, ale také v praxi. Úvodní kapitoly přinesou základní informace o zdraví, nemoci a prevenci. Seznámíte se s jednotlivými subjektivními i objektivními příznaky nemocí. Ke správné diagnostice je důležitá nejen anamnéza, ale také fyzikální a laboratorní vyšetření. Učebnice vám poskytne mnoho užitečných informací o jednotlivých laboratorních vyšetřovacích metodách. Některá onemocnění vyžadují také vyšetření pacienta pomocí rentgenových, endoskopických, elektrodiagnostických, radionuklidových, ultrazvukových nebo funkčních vyšetřovacích metod. Seznámíte se s jednotlivými vyšetřovacími metodami, indikacemi, přípravou nemocného k vyšetření a péčí po vyšetření. Učebnice vám přinese také informace týkající se farmakologie. V rámci obecné farmakologie se seznámíte se základními farmakologickými pojmy, lékovými formami i účinky léčiv. Speciální farmakologie vám přinese informace o jednotlivých lékových skupinách. Učebnice je doplněna otázkami k opakování probraného učiva.

Milí studenti, přeji vám, abyste díky učebnici načerpali nové vědomosti, které vám pomohou v přípravě na zdravotnické povolání.

Ilona Jelínková

1Zdraví, prevence a nemoc

„Zdraví je vzácný poklad. Jeho skutečnou hodnotu pochopíme, až když o něj přijdeme…“

Charles Caleb Colton

1.1Zdraví

Zdraví je nejdůležitější hodnotou v životě člověka. Někteří lidé si však hodnotu svého zdraví uvědomí příliš pozdě, tj. až onemocní. Vhodnější je tedy prevence než léčba samotného onemocnění nebo případných komplikací. Podle zákona č. 372/2011 Sb., o zdravotnických službách, má pacient právo na preventivní, diagnostickou, dispenzární, léčebnou, posudkovou, rehabilitační, ošetřovatelskou i paliativní péči. Definice zdraví podle WHO říká, že: „Zdraví je stav úplné fyzické, psychické a sociální pohody, nejen nepřítomnost nemoci nebo slabosti“ (Farkašová, 2006, s. 49).

1.2Prevence

Prevenci (z lat. praevenire, předcházet) lze charakterizovat jako soubor opatření, díky nimž lze předcházet onemocněním. Prevence se dělí na primární, sekundární a terciární.

■Prevence primární – je zaměřena na zdravé osoby. Výchovou ke zdraví, očkováním a dodržováním zdravého životního stylu je možné předcházet vzniku onemocnění. Primární prevence je zaměřena také na vyhledávání rizikových osob, které jsou daným onemocněním ohroženy.

■Prevence sekundární – je zaměřena na včasnou diagnostiku onemocnění a zahájení účinné léčby, aby se zabránilo nežádoucímu průběhu choroby nebo možným komplikacím.

■Prevence terciární – zaměřuje se na prevenci následků chronických onemocnění, vad a handicapů, které mohou vést k invaliditě a imobilitě nemocného. Cílem terciární prevence je snížit následky onemocnění, jejich sociální a pracovní důsledky a udržet tak co nejdéle kvalitu života.

1.3Nemoc (morbus)

Nemoc je opakem zdraví. Lze ji charakterizovat jako poruchu homeostázy vnějšího a vnitřního prostředí organizmu. Může být porušena funkce jednoho či několika orgánů nebo systémů. Nemoc se projevuje různými příznaky (symptomy). Nemocemi se zabývá lékařství (z lat. ars medicina, umění léčit). Zakladatelem lékařství byl řecký lékař Hippokratés.

Základní pojmy

■Etiologie – nauka o příčinách nemoci. U některých onemocnění je příčina známá, např. u infekčních nemocí (původce TBC je Mycobacterium tuberculosis), u mnoha nemocí však příčina známá není.

■Inkubační doba – období od vniknutí infekčního agens do organizmu až do propuknutí prvních příznaků nemoci. Inkubační doba může být různě dlouhá, několik hodin, dnů nebo měsíců.

■Příznaky (symptomy) – mohou být subjektivní, které vnímá sám pacient a sdělí je lékaři. Mezi subjektivní příznaky patří např. bolest, únava, závratě, svědění, pálení žáhy, nevolnost. Lékař může zjistit na základě provedeného vyšetření pouze objektivní příznaky, např. vysoký krevní tlak, poruchy vědomí, dýchání, hybnosti, cyanózu, otoky aj.

■Soubor příznaků (syndrom) – zahrnuje více příznaků současně, které jsou typické pro určité onemocnění (např. Parkinsonova choroba, diabetes mellitus, pneumonie aj.).

■Prodromy – nespecifické příznaky, které nebývají typické pro dané onemocnění (např. nechutenství, bolesti hlavy, únava, bolesti kloubů apod.).

■Recidiva – opakovaný výskyt nemoci, která již byla vyléčena, nebo nebyla vyléčena dostatečně a došlo znovu ke vzplanutí syndromu.

■Kompenzace – u některých chronických onemocnění je možné dodržováním léčby zmírnit příznaky nemoci natolik, že pacient může vést běžný život bez omezení.

■Dekompenzace – opak kompenzace. V případě, že pacient nedodržuje léčebný režim, dochází ke zhoršení onemocnění.

■Rekonvalescence – období mezi vymizením příznaků nemoci a úplným uzdravením.

Kontrolní otázky

1. Uveďte rozdíl mezi prevencí primární, sekundární a terciární.

2. Charakterizujte zdraví a nemoc.

3. Vysvětlete pojmy etiologie, inkubační doba, rekonvalescence a recidiva.

4. Uveďte rozdíl mezi symptomem a syndromem.

1.4Lékařství jako obor

Lékařství je nauka o zdraví, chorobných procesech v organizmu a jejich terapii. Má tedy za úkol chránit a zlepšovat zdraví lidí.

Lékařství se dělí na různé obory – jmenujeme některé z nich:

■Primární ambulantní péče – zajišťuje komplexní péči o zdravé i nemocné pacienty ve věku od 19 let, kteří nevyžadují hospitalizaci. Je poskytována praktickým lékařem pro dospělé.

■Pediatrie (dětské lékařství) – zaměřuje se na komplexní péči o zdravé i nemocné děti od narození do 19 let věku.

■Neurologie – zajišťuje komplexní péči osobám s chorobami nervové soustavy.

■Chirurgie – zajišťuje péči pacientům s úrazem nebo onemocněním, které vyžaduje chirurgický zákrok.

■Psychiatrie – poskytuje komplexní péči pacientům s duševním onemocněním.

■Onkologie – poskytuje komplexní péči nemocným s onkologickým onemocněním, zaměřuje se i na preventivní prohlídky u zdravých osob, které mají vysoké riziko výskytu nádorového onemocnění.

■Otorinolaryngologie (ORL) – poskytuje komplexní péči nemocným s onemocněním v oblasti krční – nosní – ušní.

■Oftalmologie – poskytuje komplexní péči nemocným s onemocněním nebo poruchami zraku.

■Dermatovenerologie – zabývá se studiem a léčením kožních a pohlavních chorob.

■Gynekologie a porodnictví – zabývá se prevencí a léčbou chorob ženských pohlavních orgánů, péčí o ženu během těhotenství a porodu.

■Rehabilitace – je soubor preventivních, diagnostických a terapeutických opatření, která směřují k obnovení maximální funkční zdatnosti jedince a snaží se navrátit pacienta po úrazu nebo vážném onemocnění do běžného života.

■Geriatrie – zabývá se problematikou zdravotního a funkčního stavu seniorů, zvláštnostmi chorob ve stáří, jejich diagnostikou a léčbou.

1.5Demografické údaje

Demografická data se získávají prostřednictvím sčítání lidu, domů a bytů, které se provádí jedenkrát za deset let. Průběžně se evidují počty narozených a zemřelých osob, sňatky a rozvody na matrikách okresních nebo městských úřadů.

Základní pojmy

■Morbidita (chorobnost, nemocnost) – demografický údaj, který vyjadřuje poměr nemocných k počtu zdravých jedinců. U seniorů se často uvádí pojem polymorbidita (výskyt více chorob současně).

■Mortalita (úmrtnost) – podíl zemřelých za určité časové období. Udává se v promilích, tj. v přepočtu na 1000 jedinců.

■Natalita (porodnost) – podíl narozených za určité časové období. Udává se v promilích.

■Fertilita (plodnost) – vyjadřuje průměrný počet dětí na jednu ženu. K zachování populace je třeba průměrný počet 2,1 potomků na jednu ženu. V České republice fertilita klesá. V roce 1950 byla plodnost 2,8 potomků na jednu ženu, v roce 2007 již jen 1,4 potomků na jednu ženu.

1.6Anamnéza

Anamnéza (z řeckého anamnesis – rozpomínání) je získávání údajů o zdravotním stavu pacienta od narození až do současnosti. Z osobních dat se uvádějí základní informace o nemocném, tj. jméno a příjmení, rodné číslo, stav, bydliště, zdravotní pojišťovna, zaměstnavatel (u seniorů se uvádí dřívější zaměstnání), jméno a kontakt nejbližších příbuzných, jméno a adresa praktického nebo závodního lékaře.

■Anamnéza přímá – informace získané přímo od pacienta rozhovorem, příp. písemnou formou (zejména u pacientů, kteří nemohou nebo nechtějí komunikovat).

■Anamnéza nepřímá – informace získané od rodinných příslušníků či jiných osob.

■Anamnéza osobní (OA) – zahrnuje informace o dříve prodělaných závažných (infekčních) onemocněních, úrazech, operacích a případně trvalých následcích. Zjišťují se také informace o současných obtížích nemocného. Vždy je nutné uvést přibližné datum, příp. hodinu výskytu potíží. Do osobní anamnézy patří také informace o kouření (od kolika let kouří, kolik cigaret denně), konzumaci kávy a alkoholu.

■Anamnéza rodinná (RA) – zjišťuje se věk sourozenců, rodičů, příp. v kolika letech zemřeli a jaká byla příčina úmrtí. Vzhledem k tomu, že celá řada onemocnění je dědičných, zjišťuje se výskyt chronických onemocnění (např. diabetes mellitus, hypertenze), dalších kardiovaskulárních, onkologických, duševních a infekčních nemocí.

■Anamnéza pracovní (PA) – zahrnuje informace o pracovním zařazení nemocného v minulosti i současnosti. Výkon některých povolání může souviset se zdravotními potížemi nemocného, např. práce v dole, lomu (následkem je vznik silikózy – usazování oxidu křemičitého v plicích), dlouhodobá práce v hlučném prostředí nad 85 dB (následkem je hluchota), práce s chemikáliemi (následkem je dermatitida, asthma bronchiale).

■Anamnéza sociální (SA) – zjišťují se informace o sociální situaci nemocného, např. zda bydlí sám, nebo s rodinou, jaké jsou vzájemné vztahy v rodině apod.

■Anamnéza farmakologická (FA) – je velmi důležitá. Pacient by měl lékaře informovat o všech lécích, které trvale užívá.

■Anamnéza gynekologická (GA) – zjišťují se informace o menstruaci (začátek, pravidelnost, menopauza), těhotenství, porodech, potratech, užívání hormonální antikoncepce.

■Anamnéza alergologická (AA) – informace o dosud zjištěných alergiích pacienta na léky, potraviny, dezinfekční roztoky, prach, zvířecí srst či jiné alergeny.

1.7Diagnóza

Diagnóza je stanovení onemocnění na základě zjištěných anamnestických dat, fyzikálních, laboratorních, zobrazovacích a jiných vyšetřovacích metod. Všechna onemocnění jsou uvedena v Mezinárodní klasifikaci nemocí, kde jsou diagnózy rozděleny podle jednotlivých systémů. Každá diagnóza obsahuje písmeno daného typu onemocnění (např. choroby dýchací nebo trávicí soustavy, nemoci endokrinní, nemoci krve, novotvary), číselný kód a název onemocnění, např. D519 anémie z nedostatku vitaminu B_12, K519 ulcerózní kolitida, J209 akutní bronchitida, I10 hypertenze aj.

Prognóza

Prognóza vyjadřuje předpověď průběhu choroby, možných komplikací nebo následků. U méně závažných onemocnění je prognóza příznivá (např. u angíny, rinitidy, kašle), u závažných onemocnění bývá často nepříznivá (např. nádorová onemocnění) nebo nejistá (např. u infarktu myokardu).

Průběh onemocnění

Začátek nebo průběh onemocnění může být akutní (náhlý vznik, výrazné symptomy), nebo chronický (pozvolný vznik, nejčastěji přechod z akutního stadia, méně výrazné symptomy).

Komplikace jsou poruchy orgánů nebo systémů, které zhoršují kvalitu života nemocného a prodlužují léčbu základního onemocnění.

Kontrolní otázky

1. Vyjmenujte alespoň šest lékařských oborů a uveďte, čím se zabývají.

2. Charakterizujte anamnézu. Jaké druhy anamnézy znáte?

3. Popište diagnózu lékařskou a ošetřovatelskou.

4. Vysvětlete následující výrazy: morbidita, mortalita, fertilita a natalita.

1.8Subjektivní příznaky nemoci

1.8.1Bolest (dolor)

Bolest je nejčastějším subjektivním příznakem. Je charakterizována jako nepříjemný emoční a senzorický prožitek, který souvisí se skutečným nebo potenciálním poškozením tkáně. Je velmi důležité vyslechnout pacienta a věnovat bolesti mimořádnou pozornost, neboť bývá často podceňována.

Hodnocení bolesti

■Verbálně – pacient bolest vyjádří slovně.

■Neverbálně – na základě mimických a gestikulačních projevů, pláče, zaujímání úlevové polohy.

■Dotazníky, VAS (vizuální analogová škála bolesti) – číselná osa od 0 do 10, škála obličejů pro měření bolesti (obr. 1).

Obr. 1 Hodnocení bolesti

Typy bolesti

■Akutní – náhle vzniklá, ostrá, ohraničená, trvá krátkou dobu, obvykle hodiny až dny.

■Chronická – rozvíjí se pomalu, je mírnější intenzity, trvá déle než 3 měsíce.

■Ischemická – způsobená nedostatečným prokrvením tkáně (např. stenokardie, klaudikační bolest).

■Kolikovitá – způsobená křečí hladkého svalstva vnitřních orgánů (např. renální nebo žlučníková kolika).

■Zánětlivá – způsobená fyzikálně-chemickými, mechanickými a biochemickými změnami v zánětlivém ložisku.

■Fantomová – pacient pociťuje bolest v neexistující končetině (po amputaci).

■Průlomová – střídání intenzity bolesti u onkologicky nemocných.

Intenzita bolesti

■Mírná – pacient může vykonávat běžné denní činnosti, v noci spí klidně.

■Střední – bolest se přes den objevuje ve snesitelné intenzitě, ve spánku nemocného neomezuje.

■Silná – pacienta omezuje během dne i v noci.

■Nesnesitelná – bolest pacienta citelně omezuje ve dne i v noci, je provázena výraznými verbálními a neverbálními projevy.

Terapie bolesti

Nefarmakologická

■Fyzioterapie, ergoterapie

■Aplikace tepla a chladu

■Masáže

■Akupunktura

■Vhodná poloha

■Kompenzační pomůcky

■Transkutánní elektrická nervová stimulace – TENS (aplikace elektrického proudu přes pokožku)

■Ultrazvuk

■Psychoterapie

Farmakologická

■Akutní bolest – antipyretika (s obsahem paracetamolu – Panadol, Paralen, s obsahem metamizolu – Novalgin, s obsahem kyseliny acetylsalicylové – Acylpyrin, Anopyrin, Aspirin), příp. nesteroidní antirevmatika (Ibalgin, Brufen, Diclofenac).

■Mírná chronická bolest – VAS bolesti 0–3, preparáty s obsahem paracetamolu, metamizolu, kyseliny acetylsalicylové (ASA), nesteroidní antirevmatika (NSA).

■Střední chronická bolest – VAS bolesti 4–6, slabé opioidy (Tramal, Tramadol, DHC continus), preparáty s obsahem paracetamolu nebo metamizolu v kombinaci s NSA, kombinace paracetamolu a slabých opioidů.

■Silná chronická bolest – VAS bolesti 7–10, silné opioidy (Durogesic, Morphin, Oxycontin, MST continus, Transtec).

1.8.2Nevolnost (nauzea)

Nauzea je subjektivní symptom, charakterizovaný nepříjemným pocitem na zvracení. Může provázet mnoho různých onemocnění, nejčastěji GIT (gastrointestinálního traktu), depresivní syndrom, těhotenství, apendicitidu, migrénu, hypotenzi, závrať, nadměrnou konzumaci alkoholu, ale může být také nežádoucím účinkem léků. Nauzea může být předzvěstí zvracení.

1.8.3Pálení žáhy (pyróza)

Pyróza je nepříjemný, subjektivně vnímaný palčivý pocit za hrudní kostí. Dochází ke zpětnému návratu kyselého obsahu žaludku do jícnu. Nejčastější příčinou je refluxní choroba jícnu, dietní chyba nebo těhotenství. Při opakované pyróze může docházet k poškození sliznice a ke vzniku ulcerotických ložisek nebo zhoubných nádorů. Při dlouhodobých nebo opakovaných potížích je vhodné provést gastroenterologické vyšetření. Ke zmírnění nebo odstranění pyrózy se podávají antacida, tj. léčiva snižující kyselost žaludku.

1.8.4Palpitace

Palpitace je nepříjemný, subjektivně vnímaný pocit bušení srdce. Může provázet stavy po těžké fyzické námaze nebo psychickém rozrušení, ale může být také příznakem závažných poruch srdečního rytmu. Vždy je nutné provést EKG.

1.8.5Závrať (vertigo)

Závrať je pocit pohybu vlastního těla nebo okolí. Vzniká při neadekvátních signálech z periferních receptorů nebo poruše jejich zpracování a vyhodnocení v centrální nervové soustavě (CNS).

■Závrať periferní – vyskytuje se u poruch vestibulárního aparátu, při otitidách, nádorech, zánětech labyrintu nebo užívání ototoxických léků (kličková diuretika, cisplatina). Jedná se o rotační typ závrati, tj. pacient má pocit otáčení se. Vyskytuje se často v záchvatech a trvá krátce, minuty až hodiny.

■Závrať centrální – vyskytuje se u cévních mozkových příhod, epilepsie, meningoencefalitidy, u metabolických a toxických vlivů. Je provázena pocitem nejistoty v prostoru při stoji nebo chůzi a poruchami vidění. Je chronická a trvá dny až měsíce. Ke zmírnění příznaků se podávají antiemetika a antiverginóza (Torecan, Kinedryl, Medrin).

1.8.6Únava

Únavu lze charakterizovat jako sníženou schopnost vykonávat určité činnosti, stav vyčerpání nebo ztrátu energie, která může být vyvolána fyzickým nebo psychickým vypětím. Je nutné dbát na dostatečný spánek a odpočinek, konzumaci plnohodnotné a pravidelné stravy, dostatek vitaminů a minerálů. V případě dlouhotrvající únavy bez známé příčiny je nutné provést komplexní vyšetření nemocného.

1.8.7Hlad

Hlad je pocit nedostatku potravy. Centrum hladu je v hypotalamu. Pocit hladu je vyvolán nedostatkem glukózy a dostavuje se dříve u osob, které měly zvýšenou fyzickou námahu, nebo u nemocných s hypertyreózou. Hlad může mít i psychogenní příčinu, kdy jedinec nekontrolovaně konzumuje potravu a přejídá se. Záchvatovité přejídání, které je následováno zvracením, se nazývá bulimie. Hladovění je stav, kdy není do organizmu dodávána strava déle než 24 hodin. Zdravý člověk vydrží bez jídla 50 dnů.

1.8.8Nechutenství

Nechutenství (anorexie) je symptom projevující se ztrátou chuti k jídlu. Příčinou nechutenství může být těhotenství, horečnaté stavy, onemocnění trávicího systému, nádorové onemocnění nebo polypragmazie (současné užívání několika léků). Nechutenství se může objevovat také u nemocných s depresí nebo úzkostí, bývá často spojeno s mentální anorexií (závažný problém mladých dívek a žen, které úmyslně odmítají potravu, aby byly štíhlé). Při déletrvající anorexii dochází k metabolickému rozvratu a následně k úmrtí. Onemocnění vyžaduje interní a psychiatrickou léčbu.

1.8.9Žízeň

Žízeň je pocit nedostatku tekutin, projevující se suchostí sliznic a potřebou napít se. Senioři a malé děti mají snížený pocit žízně a jsou ohroženi dehydratací. Nadměrná žízeň (polydipsie) je typickým příznakem cukrovky (diabetes mellitus) a žíznivky (diabetes insipidus). Se zvýšeným příjmem tekutin je spojeno i nadměrné močení (polyurie). U horečnatých stavů, při zvýšené fyzické námaze nebo v horkém prostředí se pocit žízně zvyšuje.

1.8.10Svědění (pruritus)

Svědění je nepříjemný pocit, který nutí jedince poškrábat se. Pruritus může být příznakem kožních nebo interních onemocnění. Objevuje se u atopického ekzému, planých neštovic, kopřivky, svrabu, alergických reakcí, selhávání ledvin nebo u poruch odtoku žluči způsobených různými příčinami. Svědění se objevuje často u osob s nízkým hygienickým standardem.

Kontrolní otázky

1. Jaké znáte typy bolesti?

2. Uveďte druhy léčby bolesti.

3. Vysvětlete následující výrazy: palpitace, pyróza, vertigo, nauzea, pruritus.

1.9Objektivní příznaky nemoci

1.9.1Zvracení (vomitus, emesis)

Zvracení je reflexní děj, při kterém dochází k vyprázdnění obsahu žaludku ústy. Při podráždění centra pro zvracení dochází k prudkým stahům břišního svalstva a bránice. Zvracení může souviset s nejrůznějšími chorobami (např. GIT), poúrazovými stavy (otřes mozku), ale také s těhotenstvím, psychickým vypětím nebo cestováním v dopravním prostředku – autobus, automobil.

Při vyšetření pacienta je nutné zjistit:

■délku a frekvenci zvracení,

■dobu zvracení (před jídlem, po jídle),

■obsah zvratků, barvu, zápach, množství,

■jídlo požité před zvracením,

■jiné potíže, např. bolesti, průjem.

Při dlouhodobém zvracení dochází ke ztrátám tekutin a minerálů z organizmu a může dojít k metabolickému rozvratu. Je tedy velmi důležité doplňovat tekutiny. V případě nadměrné ztráty tekutin a jejich nedostatečného příjmu je nutná hospitalizace, přičemž budou pacientovi podávány tekutiny parenterálně. Při zvracení se podávají antiemetika ve formě čípků nebo injekcí, příp. v tabletách (Torecan, Medrin).

■Zvracení periferní – příčinou bývá onemocnění žaludku, žlučníku, jater, pankreatu, střev nebo těhotenství.

■Zvracení centrální – příčinou bývají poúrazové stavy s otřesem mozku, mozkové krvácení, nádor, glaukom, migréna, intoxikace, psychogenní vlivy.

Zvracení s obsahem krve nebo zvracení krve se nazývá hematemeze, zvracení střevního obsahu při střevní neprůchodnosti se nazývá miserere.

1.9.2Dušnost (dyspnoe)

Dušnost je charakterizována jako subjektivní pocit nedostatku vzduchu. Může být příznakem respiračních nebo kardiovaskulárních nemocí.

■Dušnost inspirační – projevuje se ztíženým vdechem, jehož příčinou je zúžení dýchacích cest, např. nádorem nebo při strumě. Dochází ke vpadávání nadklíčkových jamek, jugula, mezižeberních prostor a nadbřišku. U dětí bývá nejčastější příčinou aspirace cizího tělesa.

■Dušnost exspirační – projevuje se ztíženým a prodlouženým výdechem. Příčinou je spastické zúžení průdušek, otok a hyperemie sliznice bronchů nebo zúžení průsvitu průdušek nahromaděním sekretu. Exspirační dušnost je typická pro záchvat u průduškového astmatu.

■Dušnost klidová – vyskytuje se u nemocných vleže. Zmírňuje se při změně polohy do sedu nebo stoje. Klidová dušnost bývá příznakem levostranného srdečního selhání.

■Dušnost námahová – může se objevovat při chůzi po rovině, do kopce, schodů nebo při nějaké činnosti. Provází onemocnění respiračního nebo kardiovaskulárního systému.

■Dušnost záchvatovitá – objevuje se nejčastěji v noci a provází onemocnění respiračního systému, zejména bronchiální astma.

Dušnost je možné zjistit fyzikálním vyšetřením – pohledem a poslechem – a také změřením saturace O_2 oxymetrem. Při dušnosti je nutné podávat kyslík (oxygenoterapie), inhalace, zajistit vhodnou polohu vpolosedě (Fowlerova poloha) a dle ordinace lékaře podávat bronchodilatancia.

1.9.3Kašel (tussis)

Kašel je reflexní děj, který vzniká po podráždění tusigenní zóny (zvukovod, larynx, trachea, bronchy, pleura). Jeho prostřednictvím dochází k odstranění cizích těles a patologických produktů z dýchacích cest.

■Kašel akutní – trvá nejdéle 4 týdny. Může být vyvolán zánětem průdušek a plic, astmatem, plicní embolií, ale také kouřem, smogem, suchým vzduchem.

■Kašel chronický – trvá déle než 4 týdny. Příčinou může být bronchiální astma, bronchitida, chronická obstrukční plicní nemoc, bronchiektázie nebo bronchogenní karcinom.

■Kašel štěkavý – je neproduktivní a vyskytuje se při laryngitidě nebo laryngotracheitidě. Hlas je chraplavý a zastřený.

■Kašel neproduktivní (suchý) – nejvíce se objevuje v počátečních fázích respiračních onemocnění a bývá často jediným příznakem bronchogenního karcinomu. K jeho terapii se využívají antitusika.

■Kašel produktivní (vlhký) – objevuje se nejčastěji v pozdějších stadiích chorob dýchacích cest. K terapii se využívají expektorancia a mukolytika. Kašel je provázen vykašláváním sputa. Vždy je důležité sledovat vzhled a množství sputa.

Charakter sputa

– Hlenové: vazké, sklovité, vyskytuje se často u akutní bronchitidy.

– Hlenohnisavé: nažloutlé nebo nazelenalé, často je u chronické bronchitidy, TBC.

– Hnisavé: žluté nebo žlutozelené, vyskytuje se u plicní tuberkulózy nebo plicních abscesů.

– Serózní: zpěněné, řídké, narůžovělé, např. u plicního edému.

– Hnilobné: hnilobně páchnoucí, vyskytuje se u plicní gangrény.

■Hemoptýza – vykašlávání krve, vzniká při poškození menších cév. Může se vyskytovat u chronické bronchitidy, bronchiektázie, tuberkulózy, bronchogenního karcinomu, plicních metastáz nebo srdečního selhání.

■Hemoptoe – chrlení krve, vzniká při poškození větších cév v dýchacích cestách. Nejčastěji se vyskytuje u bronchogenního karcinomu, ale také u chronické bronchitidy, bronchiektázie, tuberkulózy nebo plicního abscesu.

1.9.4Škytavka (singultus)

Škytavka je charakterizována mimovolními stahy bránice, které vznikají při dráždění bráničního nervu (nervus phrenicus) a nervu bloudivého (nervus vagus). Příčinou škytavky může být konzumace šumivých nápojů, některých potravin nebo koření. Většinou sama odezní a není závažným problémem. Trvá-li dlouhodobě, je nutné zjištění příčiny a léčba. Singultus mohou způsobovat např. zánětlivá nebo nádorová onemocnění plic, jícnu, pankreatu, encefalitidy nebo toxické vlivy. Pokud nepomohou jednoduché prostředky k odstranění škytavky, je nutné léčit ji farmakologicky, neboť singultus nemocného velmi vyčerpává. V léčbě se uplatňují sedativa, prokinetika, antacida aj. Pokud trvá škytavka déle než 24 hodin, je nutná hospitalizace, neboť hrozí riziko dehydratace a metabolického rozvratu.

1.9.5Poruchy vědomí

Vědomí lze charakterizovat jako normální stav bdělosti k myšlení, zapamatování si, prožívání a jednání.

Příčiny poruch vědomí

■Přímé poškození mozkové tkáně nádorem, úrazem, encefalitidou nebo meningitidou

■Hypoxie (nedostatek kyslíku ve tkáních) způsobená poruchou krevního oběhu v mozku nebo celém organizmu

■Nahromadění zplodin vlastní látkové přeměny u diabetického, uremického nebo jaterního kómatu, u intoxikací oxidem uhelnatým nebo barbituráty (léky s tlumivým účinkem na CNS).

Kvalitativní poruchy vědomí

Jsou charakterizovány změněným vědomím se zachovanou bdělostí.

Delirium

Delirium je v MKN-10 (Mezinárodní klasifikace nemocí) definované jako přechodný organický psychosyndrom s akutním začátkem, který vzniká v důsledku psychického nebo somatického onemocnění nebo poruchy přesahující adaptační schopnosti mozku. Mezi rizikové faktory deliria patří akutní infekce, psychické trauma, pooperační stavy, psychiatrické onemocnění, demence, věk nad 80 let, polypragmazie, malnutrice, spánková deprivace nebo senzorické poruchy.

■Delirium hypoaktivní – je charakterizované útlumem, apatií, zpomaleným psychomotorickým tempem nebo letargií.

■Delirium hyperaktivní – je charakterizované psychomotorickým neklidem doprovázeným agresivitou či úzkostí.

■Delirium smíšené – zahrnuje střídání hypoaktivních a hyperaktivních projevů.

■Delirium subsyndromální – nemá přesně vyjádřené příznaky.

K diagnostice deliria je nutné zjištění anamnézy, provedení fyzikálního a laboratorního vyšetření, EKG, EEG, příp. CT mozku, lumbální punkce a také zhodnocení psychického stavu.

V terapii je důležitá léčba vyvolávající příčiny, nekonfliktní přístup k nemocnému, vhodné komunikační techniky, dodržování pravidelného denního režimu, zvýšený dohled, prevence poranění, podávání antipsychotik (např. Haloperidol, Tiapridal nebo Buronil).

Amence (zmatenost)

Amence je příznakem mnoha onemocnění. Může se vyskytovat u různých typů demencí (Alzheimerova nebo vaskulární demence, demence u Parkinsonovy choroby) nebo po cévních mozkových příhodách. Projevuje se poruchami chování, vnímání, myšlení a nálady.

Obnubilace (mrákotný stav)

Obnubilaci lze definovat jako poruchu myšlení, vnímání, emotivity a chování, pro kterou je charakteristický náhlý vznik a náhlý konec změněného vědomí. Může se vyskytovat u hypoglykemie, epilepsie, patické ebriety nebo po patickém afektu.

Synkopa (mdloba)

Synkopa je přechodná ztráta vědomí, která se vyznačuje rychlým nástupem, krátkým trváním a spontánní úpravou. Synkopa je způsobena sníženým prokrvením mozku a vzniká často při dehydrataci a hypotenzi. Synkopy mohou být kardiální (poruchy srdečního rytmu), nekardiální (ortostatický kolapsový stav po dlouhém stání) a s nejasnou etiologií. Pacient může pociťovat slabost, nevolnost, pocení, bolesti břicha, palpitace, mít poruchy vidění – mžitky před očima – a může následovat pád k zemi.

Agonie

Agonie je období před smrtí. Dochází k postupnému vyhasínání životních funkcí. Agonie trvá různě dlouhou dobu. Mezi příznaky patří nepravidelné dýchání, bradykardie, hypotermie, bledost kůže a svalové záškuby. Agonie končí smrtí.

Kvantitativní poruchy vědomí

Jsou charakterizovány sníženou kvalitou bdělosti i vědomí.

Somnolence

Somnolence je lehká porucha vědomí. Pacient reaguje na oslovení nebo dotyk. Po probuzení je orientován, na dotazy odpovídá zpomaleně, ale přiléhavě. Pokud se nemocný ponechá v klidu, opět usíná. Polykání je zachováno, sfinktery jsou funkční (kontinence je zachována).

Sopor

Sopor je hlubší porucha vědomí. Pacient reaguje pouze na bolestivý podnět. Nedokáže odpovědět, reaguje grimasou nebo mrknutím. Polykání může být částečně zachováno, sfinktery nejsou kontrolovány (inkontinence).

Kóma (bezvědomí)

Kóma je nejhlubší poruchou vědomí. Pacient nereaguje na žádné podněty, není možné navázat žádný kontakt.

Tab. 1 Glasgow Coma Scale

Otevření očí

spontánně

4

na oslovení

3

na bolest

2

neotvírá

1

Nejlepší slovní odpověď

adekvátní slovní odpověď

5

neadekvátní slovní odpověď

4

jednotlivá slova

3

nesrozumitelné zvuky

2

žádná odpověď

1

Nejlepší motorická odpověď

na výzvu adekvátní motorická reakce

6

na algický podnět cílená obranná reakce

5

na algický podnět úniková reakce

4

na algický podnět nespecifická flexe

3

na algický podnět nespecifická extenze

2

žádná

1

Hodnocení

15–13 bodů: lehká porucha vědomí

12–9 bodů: středně těžká porucha vědomí

8–3 body: těžká porucha vědomí

■Kóma mělké – obranné reflexy jsou zachovány, ale nemocný reaguje na bolestivé podněty.

■Kóma hluboké – obranné reflexy jsou vyhaslé, pacient nereaguje na žádné podněty.

■Kóma vigilní – nemocný má otevřené oči, které však nesledují okolí.

K hodnocení stavu vědomí se využívá Glasgow Coma Scale (tab. 1).

Kontrolní otázky

1. Charakterizujte kašel a uveďte jeho druhy.

2. Uveďte rozdíl mezi hemoptýzou, hematemezí a hemoptoe.

3. Vysvětlete následující výrazy: vomitus, singultus, dyspnoe.

4. Jaké znáte poruchy vědomí?

2Spánek

Spánek je fyziologický děj, kdy je jedinec odtržen od okolního světa a při kterém dochází k obnově fyzických a duševních sil. Potřeba spánku je pro každého jedince individuální. Novorozenci prospí denně až 22 hodin, dospělí 6–8 hodin a senioři 5–7 hodin. Spánek probíhá ve 2 fázích – REM a NREM.

2.1Fáze spánku

2.1.1NREM fáze (non rapid eye movement)

Stadia NREM fáze

■1. stadium – je charakterizované přechodem od bdění k usínání. Může trvat několik sekund, ale také několik minut. Velmi záleží na tom, jak je člověk unavený. V prvním stadiu se zpomaluje tepová a dechová frekvence, svalová aktivita a zpomaluje se pohyb očí. Vlny na EEG (elektroencefalograf) jsou nepravidelné a snižuje se jejich aktivita.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Klinická propedeutika pro střední zdravotnické školy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.