Alexander Loyd, PhD, ND

NEJVYŠŠÍ PRINCIP

Cesta od strachu k lásce

Copyright © 2014 by Alexander Loyd

Translation © Jana Žlábková, 2014

Copyright © for Czech edition Pavel Dobrovský – BETA s.r.o., 2014

All rights reserved. (Všechna práva vyhrazena.)

ISBN 978-80-7306-671-0 (ePub)

ISBN 978-80-7306-670-3 (mobi)

Tuto knihu věnuji své manželce Hope!

Díky tobě se zrodily ty nejkrásnější věci v mém životě, včetně informací obsažených v této knize. Na počátku byla spousta žalu a srdcebolu, ale postupně do mého života pronikla naděje – a mnohem víc. Budu šťastný, když se následující stránky stanou pro někoho přínosem, a vím, že bez tebe bych to nikdy nedokázal. Děkuji ti, že neustále stojíš při mně. Je mi jasné, že je to práce na plný úvazek. Miluji tě!

O autorovi

Alexander Loyd získal doktorské tituly v oborech psychologie a naturopatická medicína. Vybudoval jednu z největších praxí v této oblasti a dnes má klienty ve všech státech USA a ve 158 zemích na celém světě, přestože na samém počátku měl jen trochu peněz a žádnou inzerci. Alexander Loyd postupně dospěl k názoru, že chce-li člověk odstranit symptomy a životní problémy, musí nejprve vyléčit záležitosti, které jsou za nimi skryty a pocházejí z vnitřního světa. Na základě tohoto postoje sestavil program, který uvedl do praxe v roce 1988. Dr. Loyd se objevil v pořadech společností ABC, NBC, CBS, Fox a PBS jako odborník na léčení samotného zdroje úspěchu, vztahů a zdravotních problémů. Jeho první kniha Léčebný kód se stala mezinárodním bestsellerem a byla přeložena do více než 25 jazyků.

Poděkování

Velký dík patří tobě, Kathleen Hagertyová – pomohla jsi mi přenést ideu z hlavy a srdce na papír a udělat z ní TRHÁK! Dále chci poděkovat Amandě Rookerové – vzala jsi hrubý rukopis a udělala z něj smysluplné dílo. Bez tvé pomoci bych to nezvládl. Vám, Harry, Hope a Georgi, děkuji, že jste si poradili se všemi poznámkami a myšlenkami a ani v té podivné době jste mě nepřestali mít rádi. A Tobě, Bože, děkuji, že jsi mi vnukl nápad na tuto knihu – jsem Tvůj!

Nejvyšší princip

Úvod

Nejvyšší princip

Se zveřejněním následujících poznatků jsem čekal celých dvacet pět let. V předcházející knize Léčebný kód jsem se podělil o klíč k uzdravování zdroje téměř všech zdravotních problémů. A věřím, že na stránkách této knihy objevíte klíč k dosažení úspěchů ve všech oblastech svého života. Vím, že je to odvážné tvrzení, ale nedovolte, abych couvl! Podle mého názoru není otázkou, zda to bude fungovat i ve vašem případě. Rozhodující je, jestli se do toho pustíte. Pokud ano, bude to určitě fungovat. Jakmile pochopíte, o co jde, je téměř vyloučeno, aby to nefungovalo.

Než se pustíme do práce, rád bych vám položil pár otázek: Jaký je váš největší problém? V čem se skrývá neodhalený potenciál? Co hledáte? Jakou nejdůležitější věc potřebujete vytáhnout na světlo, odstartovat nebo nad ní mávnout kouzelnou hůlkou? Nechci, abyste četli dál, dokud si nevybavíte alespoň jednu věc, jakou byste v životě rádi dali do pořádku – přestože jste se o to mockrát snažili, a zatím to nikdy nevyšlo. Je to ona věc, kterou musíte zachránit před pádem do hlubin průměrnosti a dovést ji do úspěšného konce.

Pevně věřím, že Nejvyšší princip je kouzelnou hůlkou, kterou právě teď potřebujete. Možná to zní hodně domýšlivě, ale říkám to jen proto, že jsem během pětadvaceti let pozoroval své soukromé klienty, a vím, že fungoval v podstatě stoprocentně. Jsem přesvědčen, že proces odhalený v této knize můžete využívat na všechny aspekty svého života a sledovat, jak se měníte z housenky v motýla.

Zkusím uhodnout, co si právě teď v duchu říkáte: Tyhle řeči slýchám často. Je pravda, že jste je slyšeli stokrát a někteří tolikrát, že se vám nechce věřit, že by něco takového bylo možné. No jasně, zase další kouzelná metoda, která mě připraví o peníze, a budu na tom stejně jako na začátku. Já vím, že se vám honí hlavou podobné úvahy. Také jsem to prožil. A proto chci, abyste pronikli do tajemství průmyslu zaměřeného na dosažení osobního úspěchu – který je z 97 procent neúspěšný.

97procentní neúspěšnost svépomocných metod

Mnozí z nás četli nebo osobně zjistili, že většina programů, jejichž cílem je osobní změna a dosažení úspěchu, bývá neúspěšná. Kdyby fungovaly, nehledali byste každý rok něco nového, mám pravdu? A tento „průmysl“ (mající jen ve Spojených státech amerických roční zisk kolem miliardy dolarů)1 by zkrachoval, protože kdyby alespoň jeden z těchto programů fungoval, všichni lidé by už teď byli zdraví, šťastní a spokojení. Mezi nejprodávanější knihy z této oblasti patří například ty, které se zaměřují na snížení váhy. Kdo si podle vás letos kupuje knihy o hubnutí? Odpověď zní: lidé, kteří je kupovali vloni, protože zatím nefungovaly! Nicméně fakt, že programy hlásající úspěchy a sebezdokonalení nefungují, není žádné tajemství. Skutečné tajemství spočívá v tom, že experti z této oblasti to sami moc dobře vědí. A neúspěšnost je ještě větší, než si myslíme.

Podle zasvěcenců se neúspěšnost průmyslu zaměřeného na úspěšný osobní rozvoj (patří sem knihy, přednášky, kurzy, programy a mnohé další) pohybuje kolem 97 procent. Ano, vidíte dobře – je to 97 procent. Můj kolega a přítel Ken Johnson stál v čele největší americké společnosti zajišťující semináře o osobním rozvoji a několik let na svých přednáškách otevřeně říkal věci, o nichž si lidé zasvěcení do této oblasti šeptají za zamčenými dveřmi. Sám přiznal, že úspěšnost činí asi 3 procenta. A z oněch 3 procent získávají pro marketing tolik pochvalných hodnocení, aby mohli tvrdit, že jde o úspěšné programy zabírající na všechny lidi. Nicméně z vlastní zkušenosti vědí, že to tak není.

Ještě zajímavější je fakt, že převážná část těchto programů vychází z jednoho naprosto stejného postupu:

1. Zaměřte se na svůj cíl.

2. Vytvořte plán k jeho dosažení.

3. Uskutečněte ho.

Toť vše. Vyberte si program, knihu, lékaře či poradce a máte šanci, že vás naučí určitou verzi stvořenou podle této šablony. Ve skutečnosti byste se mohli vrátit k základní knize Myšlením k bohatství (Think and Grow Rich), kterou vydal Napoleon Hill už v roce 1937 a jež během šedesáti pěti let dosáhla obrovské popularity díky dalším knihám a programům. Zaměřte se na výsledek, kterého chcete dosáhnout, vytvořte si plán a využijte sílu vůle k jeho uskutečnění.

Je to logický postup, viďte. Samozřejmě dává smysl. Přesně tyhle řeči slýcháme celý život. Problémem je, že nefungují. Podle nejnovějších průzkumů provedených na Stanfordově a Harvardově univerzitě, na něž se podrobněji zaměříme v 1. kapitole, je toto paradigma nejen neúspěšné, ale pro 97 procent lidí je ve skutečnosti cestou k neúspěchu.

Proč? Protože ony typické tři kroky – stanovení cíle, vytvoření plánu a jeho provádění až do úspěšného konce – jsou založeny na dvou komponentech: očekávání cíle nacházejícího se ve vnějším světě (1. a 2. krok) a spoléhání na sílu vůle (3. krok). V 1. kapitole se dozvíme, že očekávání vyvolávají chronický stres a že není důležité, zda cíle dosáhneme – a lékařská věda opětovně potvrzuje, že stres je klinickým zdrojem v podstatě všech životních problémů a je zárukou neúspěchu. A stejnou zárukou neúspěchu je spoléhání na sílu vůle, protože ta je závislá na vědomé mysli. V 1. kapitole zjistíme, že podvědomá a nevědomá mysl jsou doslova milionkrát silnější než mysl vědomá, takže pokud se z jakéhokoli důvodu postaví proti vědomí síla vůle, vědomá mysl vždycky prohraje. A navíc usilovná snaha dosáhnout výsledků silou vůle, kterou blokuje nevědomí, jen zvyšuje hladinu stresu a vytváří další příčinu v podstatě všech vašich životních problémů.

Jinak řečeno, důvodem 97procentní neúspěšnosti za posledních šedesát pět let je fakt, že onen program nás vlastně učí, jak nemáme uspět. Žáci se učí něco, co se už dávno dobře naučili. Uvedu přesvědčivý důkaz: Pokud v nás očekávání vyvolávají další stres a využívání síly vůle k dosažení úspěchu má šanci jedna ku milionu (a vede k posílení stresu), znamená to, že budeme-li se oním programem řídit, bude situace ještě horší, než kdybychom s tím nikdy nezačali.

Možná si v duchu říkáte: Jestliže je takový postup odsouzený k nezdaru, proč si tedy myslím, že je správný a přirozený? Zde jsou tři důvody:

1. Je to tím, jak jste naprogramováni. Zaměřování se na konečný výsledek vychází z naprogramování, jinak řečeno z programu založeného na podnětu a reakci či vyhledávání příjemných zážitků a vyhýbání se těm nepříjemným. Je to součást instinktu umožňujícího přežít, kterou využíváte během prvních šesti až osmi let téměř pořád: chci kornout zmrzliny, naplánuji si, jak ho získám, a nakonec ho dostanu. Proto nám tento postup připadá zcela přirozený. Problém spočívá v tom, že jako dospělí bychom tak žít neměli, pokud nám nehrozí přímé nebezpečí ohrožující náš život. V období od šesti do osmi let bychom měli začít žít podle představy o tom, co je správné a dobré, a nebrat příliš v úvahu, zda je to spojeno s bolestí, či radostí. (I touto otázkou se budu šířeji zabývat v 1. kapitole.) Takže pokud žijeme podle tohoto schématu i jako dospělí, chováme se jako pětileté děti a navíc si to ani neuvědomujeme.

2. Chovají se tak i ostatní. Jinak řečeno, toto schéma vnímáte jako správný přístup v téměř všech situacích: Vidíte něco, chcete to, zjistíte, jak to získat, a dostanete to. Odkoukali jste to od svých vrstevníků, učitelů a rodičů.

3. Odborníci vás to učí už celých šedesát pět let. Jak jsem řekl, toto schéma tvoří základy v podstatě všech bestsellerů a programů zaměřených na zdokonalování sebe sama už téměř sedmdesát let.

Klasická metodologie dnešních svépomocných programů je nejen zastaralá, ale vůbec se s ní nemělo začínat. A ke zjištění, že toto schéma je neúspěšné, nepotřebuji žádné statistiky či studie. Vím to z vlastní zkušenosti.

Přes dvacet let pracuji jako poradce teenagerů a jejich rodin a snažím se jim pomoct s tím, aby nesešli ze správné cesty a prožívali úspěšný život. Během studia jsem se naučil používat ono známé schéma a řídil jsem se jím mnoho let ve všech sférách svého života. Ale zjistil jsem, že při práci s teenagery nefunguje. A navíc jsem začal mít problémy s penězi a dostal se na okraj finančního bankrotu. Přestože jsem se navenek tvářil šťastně, uvnitř jsem se cítil velmi bídně: Hledal jsem odpovědi na otázku, jak mohu pomáhat lidem – a také sobě – a jak prožívat úspěšný život s pomocí náboženství, svépomoci, psychologie, medicíny a rad druhých. Nic nefungovalo. A já jsem samozřejmě vinil sám sebe, nikoli různé nauky. Říkal jsem si: „Určitě se málo snažím a nedělám to správně!“

Ocitl jsem se v situaci, kdy jsem chtěl všechno vzdát, protože jsem měl pocit, že takhle už se prostě žít nedá. Vzpomínám si, jak jsem si v duchu říkal: Jak je možné, že jsem všechno tak rychle zkazil? Bylo mi kolem dvaceti a zdálo se mi, že nezvládám jedinou oblast svého života. Zjevně jsem tehdy nebyl dost zralý.

Jedné bouřlivé nedělní noci v roce 1988, tři roky po svatbě, mi moje manželka Hope řekla, že se mnou „potřebuje mluvit“. Přestože to předtím řekla tisíckrát, nikdy to neřekla tímto způsobem. Cítil jsem v kostech, že něco přijde, a věděl jsem, že to nebude dobré. Téměř se mi nedokázala dívat do očí. Třásl se jí hlas, ale já jsem viděl, že se snaží ovládat. A pak mi řekla: „Alexi, musíš se odtud odstěhovat. Už s tebou nemůžu žít.“

Vyrůstal jsem v rodině italského typu. Neustále jsme o všem diskutovali a přeli se, od politiky přes náboženství po víkendový program. Ale v tom nejdůležitějším okamžiku života jsem nenašel jediné slovo, abych jí to vymluvil. Dokázal jsem ze sebe jen vypravit: „Dobře.“

A tak jsem odešel. Celý otupělý jsem si naházel pár základních věcí do tašky a v tichosti, bez jediného slova jsem opustil dům. Odstěhoval jsem se k rodičům a celou noc jsem se vzadu na dvorku modlil, zpytoval svědomí a plakal – měl jsem pocit, že uvnitř umírám.

Tehdy jsem netušil, že ta situace je to nejlepší, co mě mohlo potkat. Následujících šest týdnů jsem prožíval nejpozitivnější obrat ve svém životě. Byl jsem uveden do „duchovní školy“, v níž jsem poznal klíč k úplně všemu: Nejvyšší princip.

Ovšem té noci jsem měl pocit, že můj život skončil. Pořád dokola jsem se ptal: „Proč se něco takového muselo stát?“ Byla to dobrá otázka, protože jsem si myslel, že i když spousta věcí nevychází, v manželství nám to klape. Když jsme se s Hope vzali, byli jsme připraveni na manželství lépe než kdokoli jiný. Na první schůzce jsme šli do parku, lehli si na trávu pod hvězdnatou oblohou a mluvili. A mluvili. A mluvili. Přesně tak to bylo. Mluvili jsme celých šest hodin. Mluvili jsme o všem, co nás napadlo. A to bylo teprve první rande.

Když nám došla témata, o nichž se dá mluvit, četli jsme spolu knížky. Vzali jsme si stejnou knihu – například o vztazích nebo o něčem, co oba zajímalo, a doma jsme ji četli, podtrhávali věty a dělali si poznámky. A pak jsme si na schůzce ukazovali své poznámky a probírali věci, které jsme se dočetli. A dobrovolně jsme chodili na kurz přípravy na manželství. Dělali jsme osobní testy a porovnávali výsledky a diskutovali jsme s poradcem o různých situacích a jejich řešení. Když nastal 24. květen 1986, den naší svatby, byli jsme připraveni.

Tedy alespoň jsme si to mysleli. A po třech letech se na mě nemohla ani podívat a ani já jsem nebyl šťastný. Proč?

Oné noci na dvorku mých rodičů začalo moje skutečné vzdělávání. V mysli jsem zaslechl hlas a věřil jsem, že je to hlas Boží. Říkal mi věci, jaké jsem nechtěl slyšet, protože jsem je bral jako urážky. A pak mi ten hlas položil tři otázky, které mě hluboce šokovaly a během následujících šesti týdnů odprogramovaly a přeprogramovaly samotný zdroj mého bytí – a náhle ze mě byl úplně jiný člověk. Ony tři otázky by se mohly stát základem schématu Nejvyššího principu. Stalo se to v jediném okamžiku, ale trvalo mi téměř dvacet pět let, než jsem celou záležitost detailně propracoval. Dalo by se říct, že její dnešní podoba je pravým opakem klasických tří kroků běžných metod z oblasti sebezdokonalování. A má i opačný účinek. Z vlastní zkušenosti vím, že je z 97 procent úspěšná, na rozdíl od ostatních metod používaných během posledních šedesáti pěti let, které byly doposud z více než 97 procent neúspěšné.

Po šesti týdnech odluky Hope váhavě souhlasila, že se spolu sejdeme. Později mi řekla, že když se mi toho dne poprvé podívala do očí, věděla, že jsem se změnil. Měla pravdu. Navenek jsem sice vypadal stejně, ale uvnitř se ze mě stal úplně jiný člověk. V minulosti hodně trpěla, tak mi to tehdy neřekla a pořád byla ve střehu. Ale změna byla očividná a nepopiratelná.

Přestože jsme později měli problémy způsobené zdravotními obtížemi Hope a bojovali jsme s financemi,2 hlavní bylo, že jsme prožívali úplně jiný život. Díky Nejvyššímu principu jsem prošel transformací a Hope se také začala měnit.

Od toho dne jsem objasňoval Nejvyšší princip každému, kdo byl ochotný poslouchat, včetně teenagerů a rodičů, s nimiž jsem tehdy pracoval. Nebylo důležité, co považovali za svůj hlavní problém a před čím chtěli zachránit, protože já jsem věděl, že jediné, co skutečně potřebují, je Nejvyšší princip. A zde je jeho stručný popis:

V podstatě každý problém či neúspěch pramení z určité formy strachu – dokonce i fyzické problémy. A všechny vnitřní obavy a strach jsou důsledkem nedostatku lásky ve vztahu k dané záležitosti.

Dalším názvem pro strach je stresová reakce. Je-li problémem strach, pak je protilátkou jeho opak, tedy láska. Kde je opravdová láska, tam neexistuje strach (kromě přímého ohrožení života). Možná to zní hodně teoreticky. Naštěstí během posledních let proběhla celá řada výzkumů, které toto tvrzení podporují i z vědeckého hlediska (zaměříme se na ně později). Naprosto vše, dokonce i úspěšné záležitosti a vnější okolnosti, závisí na tom, zda máte strach a obavy, nebo cítíte lásku.

Když jsem začal s poradenstvím, říkal jsem všem klientům při terapii následující věc: Bez ohledu na problém, který vás právě trápí – ať je to zdraví, vztahy, úspěšná kariéra, zlost nebo úzkost – já osobně tvrdím, že skrytým zdrojem je otázka strachu, nebo lásky. A jsem přesvědčený, že jakmile láska nahradí strach, symptomy se zlepší natolik, že se už nikdy nemusejí projevit.

Ovšem brzy se objevil další problém, protože jsem zjistil, že nestačí jen mluvit o lásce. A nefungovalo ani čtení, studium a rozjímání o starodávných duchovních spisech a principech. Snažil jsem se lidi naučit, aby prostě dělali věci, jaké mi přirozeně a spontánně přinesla moje osobní transformace, ale nikdo z nich to nedokázal. A bylo to jen tím, že jsem je v podstatě učil tři kroky neúspěšného schématu, aniž bych o tom věděl! Říkal jsem jim, že mají změnit vědomé uvažování založené na strachu a obavách v myšlení pramenící z lásky. Radil jsem jim, ať přejdou od emocí vycházejících ze strachu k láskyplným pocitům. Chtěl jsem po nich, aby změnili chování založené na strachu v jednání spojené s láskou. Jinak řečeno, tvrdil jsem jim, že se mají zaměřovat na očekávání konečných vnějších výsledků a využívat sílu vůle! Někteří prohlásili: „Je mi to jasné a mockrát děkuji za radu.“ Jiní mi se špetkou sarkasmu řekli: „Jasně, začnu s tím hned po obědě, to není problém.“ Později jsem si uvědomil, proč reagovali cynicky. Už předtím se tak snažili žít, ale nešlo to, stejně jako jsem to do oné noci u rodičovského domu mockrát zkoušel já sám a nic jsem tím nedokázal.

Úžasný a velmi zvláštní stav, který přišel tehdy v noci a pokračoval dalších šest týdnů, by se dal nazvat „transformující Aha!“. Nebylo to tak, že bych se rozhodl cítit lásku a použil k tomu sílu vůle. V jediném okamžiku se cosi stalo a nahradilo to stav vnitřního strachu láskou a já jsem byl náhle přirozeně schopný milovat jako nikdy předtím, aniž bych se k tomu jakkoli nutil. Viděl jsem pravdu, jak jsem ji dřív neviděl, a hluboce jsem chápal a cítil, co je láska, a věděl jsem, že to tak skutečně je. V tu chvíli se všechno změnilo a moje uvažování, pocity, víra a činy vycházely z lásky, nikoli ze strachu, a byl v nich naprostý klid, žádná úzkost. Mou temnotu zalilo jasné světlo a já začal spontánně dělat věci, k nimž bych se předtím stěží donutil.

Když si představíte, že váš mozek je harddisk počítače, bylo to stejné, jako kdyby můj mozek ve sféře strachu a lásky někdo odinstaloval a nově naprogramoval. Jako kdyby vyměnil jeden software za druhý. Upřímně řečeno, ono transformující Aha! byla jakási vize, v níž jsem v jediném okamžiku spatřil záblesk pravdy a držel se ho. Je zajímavé, že Einstein popsal podobný prožitek, když líčil vznik své teorie relativity. V duchu viděl, jak jede na paprsku světla, a tuto vizi označil za počátek své slavné teorie (E = mc^2). I jemu se v jediném okamžiku zjevila celá pravda – ale trvalo mu dvanáct let, než ji byl schopný matematicky dokázat.

Brzy jsem zjistil, že ono transformující Aha! se nedostaví jen proto, že chcete. Uvědomil jsem si, že jsem ještě „nezvládl základní počty“. Potřeboval jsem praktické nástroje a zvláštní instrukce, abych mohl učit ostatní, kteří by je využívali ve všech situacích, kdy je třeba odinstalovat strach a naprogramovat lásku – na nejhlubší úrovni, aby ji skutečně prožívali. Musely to být nástroje, které by se zaměřovaly na zdroje všech problémů, tak jako to v mém případě dokázalo transformující Aha.

Přesně tím jsem se zabýval následujících čtyřiadvacet let. Při práci s klienty jsem postupně objevil tři nástroje (které poznáte ve 4. kapitole), které jim pomáhaly proniknout přímo ke zdroji do podvědomí, odinstalovat strach a změnit chybné naprogramování na lásku. A nenašel jsem jen tři nástroje, ale zároveň jsem odhalil marnost klasických tří kroků zažitého schématu svépomoci. V této knize vám předám své tři nástroje a naučím vás dosahovat skutečného úspěchu ve všech oblastech života – přirozeně, organicky a bez zbytečného úsilí.

Když jsem získal první univerzitní titul, pověsil jsem si cedulku na zeď ještě dřív, než jsem obdržel potřebnou akreditaci – tedy v době, kdy jsem byl ještě pod dohledem psychologa. A pak jsem udělal něco, co značně popudilo mnohé zkušené kolegy v Nashvillu, kteří si mě dobírali a dělali vtípky. Stanovil jsem si za svou práci nejvyšší cenu: 120 dolarů za 50 minut (a to bylo před dvaceti pěti lety). Něco takového nikdo hned po získání titulu neudělal. Ale já jsem z vlastní zkušenosti věděl, že své klienty většinou uvidím při jednom, nanejvýš deseti sezeních v průběhu půl roku, kdy si vyřeší své problémy a pak už mě nebudou potřebovat. Ostatní psychologové většinou vídají své klienty jednou týdně po dobu tří let. (Možná i vy právě chodíte k některému z nich.) Zatímco oni své klienty učí různé mechanismy s cílem zvládat záležitosti, jež pravděpodobně zůstanou problémem po zbytek jejich života, já jsem se vytrvale snažil ukazovat svým klientům celkové řešení. Prostě jsem je učil věci, které najdete v této knize.

Půl roku poté, co jsem začal provádět praxi tímto značně neortodoxním způsobem, jsem měl objednané klienty na šest měsíců dopředu. A zároveň mi na dveře klepali kolegové a mnozí mi volali, aby mě buď prokleli, nebo mě zvali na oběd a zároveň zjistili, jaký používám fígl, protože ke mně přecházeli jejich klienti.

Nejvyšší princip změnil nejen můj život, ale zásadně ovlivnil život nespočtu klientů z mé soukromé praxe. A já věřím, že změní i ten váš.

97procentní úspěšnost

Nejvyšší princip je v dokonalém souladu s dávnými duchovními naukami a zároveň s nejnovějším klinickým výzkumem a metodologií. Je pravým opakem používání síle vůle k dosažení vytoužených výsledků. A nabízí přesně opačné výsledky – 97procentní nebo ještě vyšší úspěšnost, což potvrzují mé zkušenosti získané v průběhu dvaceti pěti let.

Podle výzkumu, jímž se budeme detailně zabývat v 1. a 4. kapitole, neúspěšný klasický postup o třech krocích zapne v mozku mechanismus, jenž způsobuje následující věci:

• vyvolává pocit otupělosti

• je příčinou různých onemocnění

• ubírá nám energii

• potlačuje funkce imunitního systému

• zesiluje bolest

• zvyšuje krevní tlak

• uzavírá tělesné buňky

• ničí vztahy

• způsobuje strach, zlost, deprese, nejistotu, pocit viny a ovlivňuje sebedůvěru a osobitost

• nutí nás vidět věci z negativní perspektivy, i když se navenek tváříme šťastně

Nejvyšší princip tento mechanismus nejen vypíná, ale zároveň zapíná v mozku jiný mechanismus, který podle klinických výzkumů dokáže tyto věci:

• zlepšuje vztahy

• posiluje rodinné vazby

• přináší lásku, radost a klid

• zlepšuje funkce imunitního systému

• snižuje stres

• snižuje krevní tlak

• napomáhá léčbě závislostí

• stimuluje růstový hormon

• posiluje důvěru a moudrý úsudek

• upravuje metabolismus a správné zažívání

• posiluje účinky léčby

• stimuluje relaxaci

• posiluje energii působící proti stresu

• podněcuje vyšší nervovou činnost

• otevírá buňky léčení a regeneraci^3

Takže o jaké jde mechanismy? Ten první je stresovou reakcí pramenící z vnitřního pocitu strachu. Stresová reakce má za následek uvolňování kortizolu, což může způsobit všechny příznaky uvedené v prvním seznamu. Druhý mechanismus aktivuje nepřítomnost vnitřního strachu, jinak řečeno přítomnost lásky. Prožívání vnitřní lásky uvolňuje v mozku a v hormonálním systému oxytocin (běžně známý jako „hormon lásky“) a další peptidy, což má za následek všechny pozitivní symptomy uvedené v druhém seznamu.

Myslím, že teď už je jasně vidět, že úspěch a neúspěch závisí na vnitřním stavu, který je založený buď na strachu, nebo na lásce. Pokud ve vašem životě funguje první mechanismus – a z vlastních zkušeností vím, že je tomu tak u převážné většiny lidí – pak nemůžete být úspěšní nebo přinejmenším nedosáhnete vytouženého úspěchu. Budete se jen snažit pohnout obrovským balvanem tak dlouho, dokud to nevzdáte. Jestli však ve vašem životě funguje druhý mechanismus, budete úspěšní – ale nikoli proto, že se usilovně snažíte. Prostě jste „naprogramováni“ na dosahování úspěchů.

Můj přítel, lékař Ben Johnson, říká, že kdyby se dal vyrobit prášek, který by v mozku aktivoval druhý mechanismus a způsoboval přirozené uvolňování oxytocinu, byl by to nejprodávanější lék všech dob. Nebyl by to jen zázračný prášek. Byl by to prášek zaručující „stoprocentní štěstí a zdraví“! Jak by se vám líbilo, kdybyste na něj měli recept? Pokud by se vám to líbilo, pak je oním receptem tato kniha.

A teď už mohu vysvětlit, co jsem zjistil během šesti týdnů strávených v „duchovní škole“ poté, co mě Hope před pětadvaceti lety vyhodila z domu. Začalo to ve chvíli, kdy jsem si uvědomil, že jsem Hope nemiloval opravdově a navíc jsem ani netušil, co je láska. A také mi došlo, že to neví ani nikdo z mých známých.

Pochopil jsem, že moje manželství nebylo založeno na lásce k Hope z hlediska intimního vztahu, protože to byla domluvená obchodní záležitost. Ona dohoda byla mou záchrannou sítí: Jestli to uděláš ty pro mě, pak to udělám já pro tebe. A pokud ne… bylo férové, že jsem nebyl ochotný ustoupit, dokud jsem nedostal, co jsem požadoval, je to tak? Kdyby Hope neudělala, co jsem chtěl, a chovala se stejně, jako když jsme spolu chodili, určitě bych ji nikdy nepožádal o ruku. Dokonce i v době, kdy už jsme byli manželé, jsem pořád očekával, že Hope udělá, co jsem chtěl já, a nevyslovená podmínka mé lásky zněla, že nebude dělat, co nechci. Přestože jsem ta slova nikdy neřekl nahlas, žil jsem tak. Když neudělala, co jsem chtěl, byl jsem podrážděný a vzteklý – a totéž platilo o ní.

Tento obchodní typ vztahu mívá na mysli téměř každý člověk, když vysloví slovo „láska“. Ale mnohem přesnější by bylo označení CTZJ. (Co tím získám já?) Je to krédo většiny obchodních jednání a dohod už po několik desetiletí. V 70. letech minulého století se objevily první bestsellery ukazující, jak je možné využívat toto paradigma ve vztazích a ostatních oblastech života. Já udělám tohle, pokud ty uděláš tamto. A my jsme ten přístup přijali a od té doby ho ve svém životě uplatňujeme. A pak se divíme, že se nám nic nedaří! CTZJ je pravým opakem lásky. Je to postoj založený na strachu a rychlém uspokojení (což je téma, které probereme podrobněji v 5. kapitole), takže nevyhnutelně vede k dlouhodobým neúspěchům a k utrpení.

Opravdová láska nemá s reakcí toho druhého vůbec nic společného. Pokud někoho upřímně milujete, prožíváte vztah naplno a nepotřebujete záchrannou síť ani plán B. Vůbec nic vás neomezuje. Když opravdu milujete, nepotřebujete CTZJ, takže vyhrávají obě strany, i kdybyste tomu měli něco obětovat. Opravdová láska někdy znamená, že pomíjivé uspokojení se dostaví třeba později, ale vždy vede k dlouhodobému úspěchu a nabízí odměny, jež se nedají vyjádřit slovy a nemůžete je koupit ani za spoustu peněz.

Učenci v průběhu dějin rozlišovali mezi těmito dvěma typy lásky, které nazývali agapé a erós. Agapé je spontánní, ničím nepodmíněná láska a její zdroj je božský. Člověk miluje, protože je to jeho podstata nezávislá na vnějších podmínkách, okolnostech či vlastnostech toho druhého. Agapé vytváří v druhém člověku hodnoty, jež jsou výsledkem nepodmíněné lásky. Naproti tomu erós neboli sex využívá objekt lásky, kterému působí bolest, nebo radost, a pak přejde k jinému objektu. Erós je závislý na vnějších vlastnostech druhé osoby, od níž vždy něco vyžaduje. Agapé od nikoho nic nechce.4

Úspěch a kouzelná hůlka

Jak už jsem řekl, princip, o němž pojednává tato kniha, je v podstatě kouzelnou hůlkou. Lidé mají sklon spojovat kouzla s něčím, co nechápou a nevědí, jak se něco takového mohlo stát. Ale jakmile pochopíme mechanismus a zjistíme, jak věci fungují, dokážeme je provádět sami a pak už jde v podstatě o technologii.

Když večer přijdete domů, vezmete krabičku sirek a zapalujete petrolejky? Když chcete někam jet, vyjdete ven o dvacet minut dřív, abyste stihli zapřáhnout koně k vozu? Když se chcete najíst, začnete rozdělávat v kamnech oheň? Kdybych položil tyto otázky někomu před sto lety, díval by se na mě hodně rozpačitě a nejspíš by si řekl, že jsem se pomátl. „Samozřejmě, že to dělám. Dělá to každý.“ Tak proč už to dnes neděláme? Protože máme nové technologie!

Novější technologie nemusejí být nutně spojeny s novými principy. Určitě jste slyšeli obrat: „Nic nového pod sluncem.“ Když byly vynalezeny žárovky, automobily a elektřina, použily se principy, které na světě existují od úsvitu časů. Takové vynálezy byly vždy uskutečnitelné, ale lidstvu trvalo mnoho století, než se dílky skládanky daly dohromady. Jsem přesvědčený, že proces, o nějž se s vámi chci podělit, je novou technologií k překonání fyzických, emocionálních a duchovních problémů – a vychází z dávných principů, které vždy byly a budou pravdivé.

Když jsem v roce 1988 objevil sílu Nejvyššího principu a v průběhu následujících dvaceti let jsem pracoval na třech nástrojích k odprogramování a k novému naprogramování, snažil jsem se zjistit, jak celá věc vlastně funguje, a proto jsem procházel mnoho vědeckých studií a starodávných duchovních spisů. První stavební kameny jsem nalezl v textu, který napsal před více než třemi tisíciletími Šalomoun, král Izraele, jehož proslulá moudrost překonala hranice jeho maličké země. Šalomoun říká: „Především střez a chraň své srdce, neboť z něho vychází život.“ Šalomoun sice přesně nevysvětluje, co myslí větou „střez své srdce“, ale s jistotou můžeme říct, že „srdce“ pro něj nebyl orgán umožňující krvi proudit tělem. Jde o duchovní srdce, stejně jako když říkáme: „Miluji tě z celého srdce.“ Je to zdroj všeho, co prožíváme ve svém životě.

Určitě jste si všimli, že používám slovo „duchovní“, ale označuji jím něco náboženského. Já před náboženstvím utíkám. Trvalo mi pár desetiletí, než jsem se vzpamatoval z náboženské výchovy. Jsem přesvědčený, že náboženství jsou většinou založena na strachu, a proto nadělají víc škody než užitku. Nicméně se snažím být duchovním člověkem a kladu hlavní důraz na lásku, radost, klid, odpouštění, laskavost a víru. Jsou to projevy duchovna, a jak se dozvíte v této knize, výrazně ovlivňují váš život.

Před dvěma tisíciletími vznikl další spis, v němž apoštol Pavel pojímá větu „střez své srdce“ trochu šířeji. Říká, že láska je nejvyšším darem, a když milujete, máte úplně všechno, a pokud nemilujete, nemáte vůbec nic. Jakmile jednáte s láskou, prožíváte úspěšný život, ale když ve vašem jednání není láska, nic jím nezískáte.5 Ve 20. století řekl Mahátma Gándhí: „Když začnu propadat zoufalství, vzpomenu si, že po celé dějiny vždy vítězily pravda a láska. Byli tyrani a vrazi a určitou dobu se zdálo, že jsou neporazitelní, ale nakonec vždy padli. Mějte to neustále na paměti.“6 Tuto myšlenku hlásali všichni velcí duchovní učitelé, a přesto jsme dosud neměli metodologii či technologii, abychom ji uvedli do praxe.

Zde jsou další výňatky z dávných spisů a učení týkající se daného tématu:

„Když vás někdo hluboce miluje, dodává vám jeho láska sílu, a když někoho hluboce milujete, dodává vám láska odvahu.“

– Lao-c‘

„Jedno jediné slovo nás dokáže zbavit břímě a bolesti života. To slovo zní láska.“

– Sofokles

„Dokud člověk necítí nepodmíněnou a nezaujatou lásku ke všem bytostem, nenalezne klid.“

– Buddha

„Kde je láska, tam je život.“

Mahátma Gándhí

„Chcete-li, aby druzí byli šťastní, projevujte soucítění. A jestli chcete být vy sami šťastní, projevujte soucítění.“

Dalajlama

„Temnota nemůže zahnat temnotu, něco takového dokáže pouze světlo. Nenávist nemůže zahnat nenávist, něco takového dokáže pouze láska.“

Martin Luther King Jr.

„Cílem a smyslem duchovního života je naučit se milovat – není důležité ovládat psychické síly, klanět se, odříkávat mantry, cvičit jógu nebo meditovat; hlavní je umět milovat. Láska je pravda. Láska je světlo.“

Lama Surya Das

Mezi nejzásadnější změny dnešní doby patří fakt, že věda se začíná zabývat starodávnými spisy a ověřuje nejen existenci „duchovního srdce“, ale zároveň zkoumá, jak funguje jako zdroj všeho dobrého a špatného, co se děje v našem životě. Vědeckými objevy se budeme podrobněji zabývat v 2. a 3. kapitole, kde objasňuji, co jsou pole buněčné paměti a zvláštní jev, který nazývám duchovní fyzika. Opravdové duchovno bylo vždy spojeno s opravdovou vědou a dnes to potvrzuje stále víc důkazů. Na druhé straně jsem přesvědčený, a potvrzují to i mé osobní zkušenosti, že náboženství se většinou staví proti opravdové vědě a lásce – a má sklon být založeno na strachu, čímž následně škodí.

Věřím, že Nejvyšší princip je specifickým postupným procesem, jenž může vyléčit skutečný zdroj všech problémů, a to jak na duchovní (nikoli náboženské), tak na buněčné úrovni. Učím tuto metodu ve své soukromé praxi přes dvacet pět let a vím, že pomáhá lidem všech světových názorů a původů, jaké si dokážete představit. Moje praxe dnes patří mezi největší na světě. Fungujeme ve všech státech USA, ve 158 zemích a na mnoha dalších místech. A ze všech klientů bych spočítal na prstech lidi, kteří po absolvování procesu nedosáhli dokonalého úspěchu. Bylo jich pět až deset a patřili do dvou skupin: 1. ti, kteří to prostě „nedělali“ (z různých důvodů), a 2. ti, kteří nesouhlasili s filozofickými principy procesu, takže se nesnažili. Pokud je mi známo, všichni ostatní to zvládli velmi úspěšně.

Tento proces spojuje opravdovou vědu s opravdovým duchovnem, a proto je úspěšný, bez ohledu na váš světový názor a původ – a dokonce není podstatné, zda věříte v samotný Nejvyšší princip. Úplně stačí uvést ho v praxi. Mezi dnešní oblíbené názory patří představa, že „musíte věřit a dosáhnete všeho“. V tomto případě to neplatí. Nemusíte věřit, že proces funguje, a nemusíte věřit ničemu z věcí, které zde říkám. Ale budete-li procházet procesem přesně tak, jak ho budu ukazovat a objasňovat, změní se vaše osobní vztahy i zdroj fyzického a emocionálního zdraví a k transformaci dojde také v materiální oblasti a ve vašem okolí. Je to klíč ke všem formám úspěchu.

Opravdovým úspěchem je vnitřní žití v lásce a vnější žití v přítomném okamžiku, bez ohledu na stávající okolnosti. Pokud to dokážete, všechno se zlepší – uvnitř i venku. Pravdou je, že většina lidí proces nezvládne bez tří nástrojů k odprogramování a k novému naprogramování, protože ani počítač nemůže dobře fungovat, když nemá správné programy.

Mluvím o „žití v lásce a přítomném okamžiku“, což příliš nezní jako schéma k dosažení úspěchu. Ale uvědomte si, že vše, co v životě děláte, je dáno cíli, které si sami stanovíte, nebo o nich z velké části ani nevíte. Než něco dokončíte, musíte si to nejprve představit, i kdyby šlo jen o prchavou představu, jež vám prolétne myslí. Problémem není samotné stanovení cíle. Skutečný problém spočívá ve vytváření cílů, které ve vás neustále vyvolávají stres, protože se zaměřují na konečné výsledky, jichž se dá dosáhnout jenom pomocí pevné vůle, tedy bez odprogramování a nového naprogramování.

Nejvyšší princip se zaměřuje na cíle přinášející úspěch, nikoli na cíle, které vyvolávají stres. Základní rozdíl je v tom, že cíle přinášející úspěch jsou v souladu s láskou a pravdou a máte je stoprocentně pod kontrolou. Měřítkem úspěchu není skutečnost, zda dosáhnete určitých výsledků, které jste si stanovili, ale jde o vytoužené záměry určující směr, jímž jdete. Naproti tomu cíle vyvolávající stres bývají většinou založeny na strachu a na očekávání určitých konečných výsledků, které nemáte stoprocentně pod kontrolou. A do této kategorie patří většina cílů. Téměř vždy je to zaručený recept na neúspěch. V této knize vám ukážu, jak máte stanovit cíle, které jsou pro vás ty pravé, a pomohu vám jich dosáhnout.

Jak funguje Nejvyšší princip

Vaše duchovní srdce neboli podvědomá mysl funguje hodně podobně jako počítač. Buňky lidského těla jsou ve skutečnosti stvořeny z látky podobné silikonu, z něhož se vyrábějí počítačové čipy. (Uvědomte si, že počítače byly stvořeny podle toho, jak funguje člověk, nikoli naopak.) Například když je v počítači nějaký virus nebo když stáhnete program, který narušuje jeho činnost, nejspíš jste měli dobrý záměr a byli jste nejodhodlanějším člověkem na světě, ale neměli jste správné nástroje a potřebné vědomosti, takže sami se viru nikdy nezbavíte a nedokážete odinstalovat vadný program. Naproti tomu máte-li správné nástroje a znáte postup, všechno je překvapivě snadné. Je téměř nemožné, aby počítač nefungoval, i kdybyste to chtěli, protože je tak naprogramovaný.

V této knize najdete nejen základní principy, jež vám ukážou, jak můžete dosahovat úspěchů ve všech oblastech života, ale získáte i potřebné nástroje a celý proces a Nejvyšší princip budou pracovat i pro vás. Objevíte dokonalý kompletní proces, jenž vznikl před tisíciletími a dnes ho potvrzují výzkumy a lékaři z nejlepších univerzit – ale zde jsou všechny jeho části spojeny dohromady v podobě praktických instrukcí umožňujících postupovat krok za krokem. Trvalo mi dvacet pět let, než jsem ho odhalil, prozkoumal, vyzkoušel a zdokonalil, a jsem pevně přesvědčený, že vám skutečně mohu nabídnout vše, co zde tvrdím.

V první části knihy nejprve stanovíme cíl, jehož chcete dosáhnout nebo po němž toužíte víc než po čemkoli jiném – je to důležitý koncept určující další části procesu. Než se ponoříme do praktických kroků vedoucích k dosažení úspěchu, objasníme si pár základních informací, které vám pomohou pochopit, proč Nejvyšší princip funguje tak, jak funguje.

V druhé části se naučíte používat tři nástroje, které odprogramují a nově naprogramují samotný zdroj vašich úspěchů – tyto nástroje nikde jinde nenajdete – a také se naučíte vytyčovat si cíle přinášející úspěch místo cílů, které vyvolávají stres. Jsou to dva základní kameny celého programu.

Nástroje potřebné k prožívání úspěšného života se soustředí na podvědomou a nevědomou mysl, nikoli na mysl vědomou (jako to dělá síla vůle). Podvědomá a nevědomá mysl jsou sídlem duchovního srdce a buněčných vzpomínek a také zdrojem všeho, co v životě prožíváme. Během pětadvaceti let jsem stvořil a vyzkoušel tři nástroje schopné odprogramovat lidský „harddisk“ a odstranit viry, které jsou založeny na strachu a nedovolují vám vystoupit z bludného kruhu, a poté vás nově naprogramují na podvědomé a nevědomé úrovni tak, abyste žili v pravdě a lásce tryskající ze samotného nitra. Už se nebudete muset spoléhat na sílu vůle a zbavíte se marného očekávání konečných výsledků. Po odprogramování a novém naprogramování bude vaším nastaveným programem žití v lásce a přítomnosti (ve vnitřním i vnějším světě).

Ve třetí části knihy se naučíte uvádět Nejvyšší princip do praxe a využívat ho ve svůj prospěch. Nejprve si uděláme pár základních diagnostik, abychom určili zdroj vašeho úspěchu. Využijeme při tom tři nástroje, s nimiž se seznámíte v druhé části. Pak získáte schéma Nejvyššího principu rozvržené krok za krokem. Je to proces trvající 40 dní a umožní vám dosáhnout vytoužených úspěchů v jakékoli oblasti díky konceptům, které poznáte v dalších kapitolách.

Nejvyšší princip dokáže změnit každého člověka v úspěšnou osobnost, i když třeba není příliš nadaný a talentovaný. Běžně používané schéma o třech krocích často způsobí, že se cítíte ještě hůř, zatímco Nejvyšší princip vám dodá dostatek sil, abyste mohli postoupit na úplně jinou úroveň.

Nejvyšší princip platí a vždycky platil, stejně jako Země byla vždy kulatá, i když mnozí tvrdili, že je placatá. Tuto skutečnost potvrdila věda poměrně nedávno. A vy máte poprvé v rukou kompletní program a nástroje k vytváření dokonalého a úspěšného života.

I. ČÁST

ZÁKLADY NEJVYŠŠÍHO PRINCIPU

1. KAPITOLA

Stanovení nejdůležitějšího cíle

Na začátku kapitoly bych vám chtěl položit jednu otázku. Pokud na ni nedokážete odpovědět správně, je velmi malá šance, že v životě dosáhnete toho, po čem nejvíc toužíte. Nejspíš budete celé roky či desetiletí, možná až do konce života chodit stále dokola v bludném kruhu. Zní to hodně kriticky, ale z vlastních zkušeností vím, že na tuto otázku dokáže správně odpovědět velmi málo lidí. Takže tady je:

Co chcete právě teď ze všeho nejvíc?

Abych vám pomohl najít správnou odpověď, mám tu pro vás jedno pravidlo: Nefiltrujte. Co tím myslím? Když lidé slyší tuto otázku, většinou reagují velmi rychle a v mysli se jim vynoří dlouho skrytá odpověď. Problémem je, že hodně často se vzápětí snaží přesvědčit sami sebe, že tak by správná odpověď znít neměla. Začnou vymýšlet nějakou jinou, takovou, která je společensky přijatelnější a víc odpovídá jejich výchově a vzdělání, nebo chtějí, aby zněla duchovně – určitě víte, co mám na mysli. Slyšel jsem snad úplně všechno. Nedělejte to!

Tato kniha se vám snaží pomoct získat, co opravdu chcete. Prvním krokem je upřímná odpověď na danou otázku, protože pokud nevíte, co opravdu chcete – nepřiznáte si, po čem skutečně toužíte – pak je téměř jisté, že to nezískáte. Proto chci, abyste byli upřímní a vaše reakce byla opravdová. Jestliže vás napadne, že chcete milion dolarů, je to v naprostém pořádku a zaměřte se na to. Pokud chcete odstranit nějaký zdravotní problém, je to úžasné a určitě to vyjde. Jestli toužíte zlepšit nějaký vztah, je to výborné. Správnou odpovědí je vše, co vás napadne spontánně a přirozeně.

Cvičení s džinem

Na onu otázku je třeba odpovědět bez jakéhokoli filtrování, a proto si teď uděláme jedno cvičení. Vzpomínáte si na pohádku o Aladinovi a kouzelné lampě? Když jsem byl malý, měl jsem ji moc rád. Už ani nevím, kolikrát jsem se procházel po dvorku a představoval si, jaká bych měl tři přání a co by se potom stalo. Nebyl jsem sportovně nadané dítě, a tak jsem si většinou přál, aby se ze mě stal další Jimmy Connors, nebo když byla baseballová sezona, chtěl jsem být vítězným nadhazovačem v sedmé hře světové série a hrát za St. Louis Cardinals – a pak jsem vyběhl ven a dělal jsem, že nadhazuji.

Zavřete oči a představujte si, že Aladinův džin stojí přímo právě teď před vámi. Nablízku není ani živáčka, jste tam jen vy a džin. A on vám říká: „Splním ti jedno přání. Můžeš si přát, cokoli chceš, ale má to dvě podmínky: Nemůžeš mít víc přání a nesmíš chtít něco, co by omezilo svobodnou vůli jiného člověka. Ale jinak si přej, co chceš, a dostaneš to. Jestli toužíš po milionu dolarů, máš je mít! Chceš-li vyléčit vážnou chorobu, stane se tak! Pokud chceš dosáhnout velkého cíle, už teď jsi vítěz! Stačí jen představa. Nikdo jiný nebude vědět, jak se to stalo. Budou si myslet, že k tomu došlo přirozeně, díky příznivým okolnostem. Ale jiné přání v životě už mít nemůžeš, a jestli mi ho neřekneš do deseti vteřin, přijdeš o svou šanci.“

A je to tady: chvíle pravdy. Přistupte k té situaci, jako by se skutečně právě teď odehrávala. Nic nefiltrujte, máte pouhých deset vteřin. Zavřete oči – a ven s tím.

Jak zní přání, jež vám má džin splnit? Zapište si ho.

No a já se teď k něčemu přiznám: byla to finta. Omlouvám se, ale musel jsem to udělat a třeba mi později poděkujete. Jen tak jsem schopný ukázat vám, jak důležité je, když si přesně určíte, co nejvíc chcete. Vaše odpověď je právě teď hlavním cílem vašeho života. Ale kdybych vám položil přímo tuto otázku, nejspíš byste řekli něco jiného. Zřejmě by vaše odpověď zněla úplně jinak, což by nám nepomohlo na cestě za tím, co skutečně nejvíc chcete.

Takže proč je tak důležité znát nejdůležitější cíl života? Protože právě kvůli němu děláte téměř všechno, co děláte. Proto uvažujete tak, jak uvažujete. A nejvíc v něj věříte, i když to možná neříkáte nahlas. Je to věc, která ovlivňuje vaše základní naprogramování. Důvodem všeho, co děláte, co jste dělali a budete dělat, je cíl, jejž jste si stanovili v určitém okamžiku svého života, přestože jste na něj nejspíš už dávno zapomněli. Ráno vstanete až ve chvíli, kdy se to pro vás vědomě, či nevědomě stane cílem. Totéž platí o čištění zubů, oblékání, mávání na taxík, uzavírání manželství, rozvodu, zakládání rodiny, používání toalety. Určení hlavního životního cíle je prvním krokem k provedení zásadní změny v životě. Nejvyšší princip je program vedoucí k opravdovému úspěchu. Je obsažený v této knize a je sestavený tak, aby vám pomohl dosáhnout cíle hned a jednou provždy. Zapomeňte na programy osobního rozvoje, které jste dosud vyzkoušeli, protože jsou v samotné podstatě mylné. Zaměřování na vnější cíle pomocí síly vůle vede k chronickému stresu a k neúspěchu. Prvním krokem k úspěchu a ke štěstí je správné stanovení skutečných cílů.

Nesprávná odpověď

Tuto otázku jsem kladl lidem celých dvacet pět let, někomu jednou, někomu tisíckrát. Poslední skupina, s níž jsem tímto způsobem pracoval, čítala 1600 lidí. Pouze šest z nich odpovědělo správně.

Jak je možné, že ostatní neodpověděli správně, je-li základním a jediným pravidlem správná odpověď? Já vím, že mi nedali správnou odpověď, protože pak jsem jim položil další dvě otázky a oni mi sami řekli, že jejich první odpověď nebyla správná. Ony dvě otázky vám položím až za chvíli. Ale dám vám nápovědu: Správnou odpovědí je vždy vnitřní stav (například láska, radost, klid atd.). Nesprávnou odpovědí jsou vnější okolnosti (peníze, zdraví, kariéra, vztahy založené na jednání či pocitech druhých atd.). Taková odpověď není správná, protože člověk jde sám proti sobě. Odvádí vás od vytouženého úspěchu a doslova přivolává do vašeho života jeden neúspěch za druhým.

Proč je to tak? Vraťme se ke klasickému schématu o třech krocích, o němž jsem mluvil v úvodu. Rád bych připomněl, že tento nejčastěji používaný model je z 97 procent neúspěšný:

1. Zaměřte se na svůj cíl.

2. Vytvořte plán k jeho dosažení.

3. Uskutečněte ho.

První a druhý krok se soustředí na konečný výsledek ve snaze dosáhnout úspěchu. Dr. Dan Gilbert, profesor psychologie z Harvardovy univerzity a autor bestselleru Škobrtnout o štěstí (Stumbling on Happiness), popisuje závěr svého univerzitního výzkumu takto: „Očekávání zabíjí štěstí.“ 7 Zkoumání tohoto tématu se věnoval mnoho let.8 Když čtete jeho poznatky, zjistíte, že slovem „očekávání“ označuje určité životní okolnosti ve spojení s nějakou událostí nacházející se v budoucnosti (jinak řečeno, s konečným výsledkem). Na internetu má úžasné video, v němž líčí, jak tento jev funguje uvnitř každého člověka, aniž by si to uvědomoval.9

Očekávání konečného výsledku nejen zabíjí štěstí, ale ničí i zdraví a naději na úspěch ve všech oblastech života. Proč? Protože vás neustále uvádí do stavu chronického stresu, a to až do chvíle, kdy je jasné, jestli svůj cíl realizujete, nebo ne. Pokud žijete na této planetě třicet let, nejspíš víte, že v podstatě každá lékařská fakulta a všichni doktoři říkají, že hlavní příčinou téměř 95 procent nemocí a chorob je stres. Nicméně většina lidí si neuvědomuje následující fakt: Stres nezpůsobuje pouze zdravotní problémy, ale je i zdrojem všech dalších problémů, které se ve vašem životě objevují.

Z klinického hlediska pramení v podstatě všechny životní problémy ze stresu. Jinak řečeno, stres je příčinou neúspěchu. Jak je to možné?

1. Stres ovlivňuje zdravotní stav. Podle téměř všech lékařských fakult a lékařů je stres příčinou až 95 procent všech onemocnění a chorob. Je to dávno známý fakt.

2. Stres člověka utlumuje. Snižuje proudění krve z vyšších mozkových center a ubíjí kreativitu, schopnost řešit problémy a vše, co potřebujete k dosažení úspěchu.

3. Stres vysává energii. Po počátečním energetickém podnětu vyvolaném kortizolem se zvýší hladina adrenalinu a výrazně poklesne energie. Je to tím, že člověk by měl prožívat stres pouze v ohrožení života, kdy se musí rozhodnout pro útok, nebo útěk (což spaluje kortizol). Ale hlavní stížnost, jakou slýchávám, zní: „Trpím věčnou únavou.“ A právě tento stav je způsobený chronickým a neustálým stresem.

4. Stres v člověku vyvolává negativní postoj. „Nezvládnu to. Nemůže to vyjít. Nemám na to schopnosti. Chybí mi talent. Nejsem dost atraktivní. Ekonomická situace je špatná.“ Teď přichází na scénu kognitivní deformace, o níž mluví dr. Beck. Pokud člověk uvažuje tímto způsobem, je přesvědčený, že jde o správné vyhodnocení dané situace. Ale není to pravda, protože v tu chvíli promlouvá stres. Pamatujte si, že kognitivní deformace nejsou problém, jsou to symptomy stresu. Jakmile se zbavíte stresu, podobné myšlenky, pocity, názory a činy začnou být automaticky pozitivní. V opačném případě se je můžete snažit změnit silou vůle tak dlouho, dokud „neopadá listí z dubu“, a nikdy to nemůže fungovat.

5. Stres brání úspěchu v podstatě ve všech oblastech života. Je to logický závěr pramenící z faktů uvedených v odstavcích 1–4. Myslíte, že je možné dosáhnout v něčem úspěchu, pokud jste nemocní, otupělí, unavení a máte negativní přístup? Možná chvíli budete tlačit kámen do kopce, ale pak se začne kutálet dolů a zavalí vás. Jste-li v určité oblasti hodně nadaní, například ve sportu, vědě, financích či prodeji, třeba dosáhnete vytouženého úspěchu, ale nebudete dlouhodobě šťastní, spokojení a nebude mít pocit naplnění. A právě takové pocity jsou hlavní částí mé definice úspěchu: Jde o to, abyste dosáhli konečného výsledku a zároveň jste byli během celého procesu šťastní a spokojení. To by mělo být základní kritérium.

Třetí krok běžného schématu spoléhá na sílu vůle, což je stejně neefektivní jako očekávání spojená s vnějšími okolnostmi. Vědci konečně potvrdili, co nám říkají mnoho let vlastní zkušenosti: Vytoužených výsledků nedosáhneme jen silou vůle. Dr. Bruce Lipton, který býval buněčný biolog na lékařské fakultě Stanfordovy univerzity a dnes je autorem bestsellerů, tvrdí, že pokud se člověk snaží dosáhnout spokojeného života, dobrého zdraví a úspěchů pouze silou vůle, je jeho šance jedna ku milionu.10 Dále říká, že podvědomá mysl (tedy sídlo našeho naprogramování) je milionkrát silnější než vědomá mysl (místo, kde se nachází síla vůle).

Dr. William Tiller, můj přítel a lékař působící na Stanfordově univerzitě, který zazářil ve filmu Co my jen víme? (What the Bleep Do We Know?), mi při jednom osobním rozhovoru řekl: „Ať je dnes člověk kdekoli, všude slyší řeči o vědomých záměrech. Ale nikdo neříká, že máme i nevědomé záměry. Když se vědomá mysl střetne s podvědomou myslí, vždycky zvítězí podvědomí.“ Po většinu času vůbec nevnímáme, že naše nevědomí nesouhlasí s vědomými záměry. Myslíme, si, že se prostě jen rozhodneme něco udělat: zvednout telefon, usednout na pohovku nebo strávit další tři hodiny vyhledáváním věcí na internetu, což bychom neměli dělat. Ale po celou dobu činí taková rozhodnutí naše podvědomá, nikoli vědomá mysl. (O tomto tématu si více povíme v 2. kapitole.)

Vraťme se teď k otázce stanovení cíle založeného na očekávání a vnějších okolnostech (1. a 2. krok). Pokud se hlavní cíl vašeho života nachází ve vnějším světě, bude vás neustále uvádět do chronického stavu stresu a není důležité, zda ho dosáhnete, nebo ne. Znamená to, že ve skutečnosti je příčinou vašich životních problémů samotný cíl – důvodem není nedostatek životních cílů nebo viditelné projevy stresu. Vídám to u svých klientů stále dokola. Jakmile se jejich hlavní životní cíl nachází ve vnějším prostředí, nevyhnutelně to mívá jeden ze tří důsledků:

1. Pokud dosáhnou vytouženého cíle spojeného s vnějšími okolnostmi, jsou šťastní a nadšení – ale jen chvíli. Uplyne den, týden či měsíc a začnou toužit po něčem jiném, co ještě nemají a moc by to chtěli – a navrátí se do chronického cyklu stresu, euforie a stresu. Mnozí lidé tento cyklus opakují pořád dokola celá desetiletí a na konci života si řeknou: „K čemu to všechno bylo?“

Jeden můj dávný přítel dlouho snil, že napíše knihu, kterou New York Times označí za bestseller. Pokaždé, když jsem s ním mluvil, o ní buď přemýšlel, nebo na ní pracoval. A po dvaceti pěti letech to dokázal! Byl štěstím bez sebe, a když se jeho kniha opravdu dostala na seznam bestsellerů, poslal mi čtyři textovky, třikrát mi volal a přišlo mi od něj několik e-mailů. Oslavili jsme to, ale protože jsem tento princip dobře znal, věděl jsem, co přijde.

Uplynuly necelé tři týdny a přiznal se mi: „Není to takové, jak jsem myslel.“ Nakonec propadl dost hluboké depresi a měl určité zdravotní problémy – přestože realizoval svůj životní cíl a zlepšila se i jeho finanční situace. Proč se to stalo? Než dosáhl vytouženého cíle, měl stále naději, že napsání bestselleru, který ocení New York Times, odstraní některé jeho problémy a splní se jeho dávný sen. Ale ono se to nestalo a můj přítel náhle pocítil prázdnotu, jakou předtím neznal, a tento pocit nahradil naději, jakou prožíval celé roky, když psal svou knihu. Je to špatný obchod: prázdnota za naději. Jinak řečeno, dosažení vnějšího cíle ho uvedlo do horšího stavu, než v jakém by byl, kdyby svého cíle nedosáhl. A potom se zaměřil na další vnější věc, o níž si myslel, že mu přinese štěstí – a tím se navrátil do cyklu stresu.

2. Když dosáhnou svého cíle, okamžitě mají pocit, že stoupali po nesprávném žebříku. Jinak řečeno, jejich nadšení rychle vyprchá, nebo se dokonce ani nedostaví. A místo aby nad tím mávli rukou a vrhli se na něco dalšího, jsou zklamáni a nevědí, co se děje. Jednou jsem v televizi viděl dokument o světově proslulé hudební skupině, jejíž členové mluvili o svém prvním úspěšném albu. Když se redaktor zeptal: „Jaký to byl pocit, když jste konečně realizovali věc, na které jste tak dlouho pracovali?“ odpověď mě zarazila, ale nepřekvapila. Zněla: „A to má být všechno? Mysleli jsme, že to bude úplně jiné – ale tohle jsme vážně nečekali.“

Pracoval jsem s mnoha hudebníky, profesionálními sportovci, herci a herečkami a někteří byli multimilionáři. A jenom jeden z dvaceti byl bohatý a slavný a zároveň zdravý, šťastný a spokojený. Ostatních devatenáct prožívalo obrovský stres. Usilovně se snažili vydat další platinové album, trpěli paranoidní představou, že jim selže hlas nebo že nedokážou napsat další hit. Je téměř neuvěřitelné, co všechno je stresuje, zatímco navenek se zdá, že jsou na samém vrcholu.

Když se výjimečně setkám s někým, kdo je bohatý a slavný a zároveň šťastný a spokojený, pokaždé mi řekne, že jeho pocit štěstí a spokojenosti nepramení z peněz a ze slávy. Je to tím, že znají základní principy: vnitřní láska a pravda jsou důležitější než jakýkoli konečný výsledek či vnější okolnosti. A k tomuto poznání většinou dospěli hodně obtížným způsobem – často po období alkoholismu, užívání drog nebo jiných forem závislosti. Nakonec si uvědomili, že peníze a sláva nepřinášejí opravdové uspokojení. A od té doby odolávají pokušení a nezaměřují se na vnější svět. Vydali se opačným směrem a říkají si: „Už nechci myslet na peníze a slávu, protože tenhle styl života mě málem zabil.“

Do situace popsané v prvním a druhém odstavci se dostane každý, kdo dosáhne vytouženého cíle. Ale většinou se soustředí na vnější okolnosti a využívá pouze sílu vůle. My už teď víme, kam to vede. Takže co se stane, když člověk svého cíle nedosáhne, přestože se o to snaží mnoho let a třeba i po celý život?

3. Když svého cíle nedosáhnou, často propadnou naprosté beznaději a zoufalství a už se z toho nikdy nevzpamatují. Viděl jsem to mockrát. Mezi nejsmutnější chvíle mé praxe patří situace, kdy lidé pochopí zásadní principy, až když jsou staří, na samém sklonku života. Často mívají problémy se zdravím nebo s financemi nebo nemají dobré vztahy s blízkými lidmi. Ale ještě horším pocitem, který jim pomáhám zvládnout – a to se týká hlavně lidí, kteří bývali slavní – je lítost a smutek pramenící z poznání, že mohli vést úplně jiný život. Mezi mé klienty patří postarší hvězdy country, které získaly mnoho cen. Ti lidé je proklínají a říkají: „Klidně je vyměním za lásku a klid, za život s rodinou a se všemi drahými, pro něž nebylo v mém životě místo.“ Když lidé zestárnou, začnou přirozeně chápat, že žití v lásce je tím nejvyšším principem ze všech.

Občas pracuji se staršími lidmi, kterým to ještě nedošlo. Pořád uvnitř cítí strach a zaměřují se jen na vnější svět. A často se zuby nehty drží svých trofejí a žijí věcmi, kterých dosáhli. A vždy byli nešťastní, zatrpklí, úzkostliví, nezdraví a neměli dobré vztahy s okolím. Někdy to jsou nesmírně bohaté živoucí legendy. Ale to není vůbec důležité. Kdybychom je spolu navštívili, opouštěli byste je s pocitem smutku. Možná byste řekli, že jsou „politováníhodní“, a rozhodli byste se, že nechcete skončit jako oni. Když za mnou přijdou, pomáhám jim žít s láskou, radostí, klidem, pomáhám jim zlepšovat vztahy. Učím je žít v přítomném okamžiku. Je úžasné, jak se dokážou uzdravovat, přestože jim nezbývá moc času. Nicméně to neznamená, že by nechtěli změnit svou minulost. Právě proto píšu tuto knihu. Nechci, abyste se na konci života ocitli ve stejné situaci jako oni. Pouhých čtyřicet dní od počátku procesu poznáte, co je opravdový úspěch, a budete šťastní, spokojení a dostanete se na svou nejvyšší a nejlepší úroveň.

Uvedená fakta jednoznačně potvrzují, že zaměřování se na vnější okolnosti je vždy nesprávnou odpovědí na otázku: „Co chcete právě teď ze všeho nejvíc?“ Prožívat pocit štěstí a spokojenosti a zároveň si vytýčit cíle nacházející se ve vnějším světě je prostě nemožné.

Jak najít správnou odpověď

Patříte-li mezi oněch 99 procent lidí, kteří na první otázku odpověděli nesprávně, další dvě otázky vám pomohou přijít na správnou odpověď. Takže první otázka zněla: Co chcete právě teď ze všeho nejvíc? A zde jsou další dvě:

1. Kdybyste získali, co jste uvedli v odpovědi na první otázku, k čemu by vám to bylo a jak by se tím změnil váš život?

2. Jak byste se cítili, kdyby se splnilo vše obsažené v odpovědích na první a druhou otázku?

Odpověď na třetí otázku je správnou odpovědí na první otázku znějící: „Co chcete právě teď ze všeho nejvíc?“ Přesně to opravdu chcete nejvíc a vždy jde o určitý vnitřní stav. Nikdy to není nic z vnějšího světa. Vnitřní stav je vaším nejvyšším cílem. Protože to tak skutečně je. Ale je-li vnitřní stav nejvyšším cílem, proč jste ho neuvedli jako odpověď na první otázku?

Zde je hlavní důvod: Téměř každý uvádí v odpovědi na první otázku nějaké vnější okolnosti, protože věří, že díky nim dosáhne vnitřního stavu, o němž mluvil v odpovědi na třetí otázku.

Dovolte, abych uvedl příklad: Před několika měsíci jsem uspořádal velkou akci v Los Angeles. Provedl jsem s lidmi z publika toto cvičení, abych jim pomohl najít nejvyšší cíl. Když jsem chtěl, aby na pódium přišel nějaký dobrovolník a řekl nahlas svou odpověď, přihlásila se roztomilá dáma. Tak jako mnozí další prožila vzhledem k ekonomické situaci poslední doby pár hodně těžkých let. A na první otázku odpověděla, že by chtěla milion dolarů. Když to řekla, měla v očích stejný výraz, jako kdyby mluvila o životní lásce, oblíbeném jídle nebo o skvělém čokoládovém dezertu. Zřejmě už tušíte, co odpověděla na druhou otázku. „Zaplatila bych účty, dala si do pořádku život, vzala si vytouženou dovolenou a nebyla bych tolik ve stresu.“ A na třetí otázku odpověděla: „Klid.“ Domnívala se, že chce-li být v klidu, musí mít peníze. Myslela si, že vzhledem k situaci, v jaké se právě nachází, si může za peníze koupit klid a mír.

Vysvětlil jsem jí, jak tyto věci fungují, a pak jsem se zeptal: „Bylo by možné, že ve skutečnosti ze všeho nejvíc toužíte po klidu, ale myslíte si, že ke stavu vnitřního klidu vám dopomohou pouze peníze?“ Padla jí čelist a náhle přímo na pódiu před zraky mnoha lidí zalapala po dechu a usedavě se rozplakala. Když se uklidnila, sdělila publiku, že do té chvíle netušila, co v životě opravdu nejvíc chce. Spoustu let si myslela, že jsou to peníze, pořád se na ně zaměřovala a byla víc a víc ve stresu, nešťastná a plná úzkosti. Další věc, která jí došla, byl fakt, že to, co chce ze všeho nejvíc, může mít hned teď. Nepotřebovala k tomu peníze; k zásadní změně života nebyla nutná ani změna vnějších okolností. Pak se rozesmála a vesele mě objala. Na pódiu, před zraky diváků, se úplně změnila.

Mnozí lidé se snaží dosáhnout vytčeného cíle – a může to být kariéra, majetek nebo vztah – protože si myslí, že vnější okolnosti jim přinesou vnitřní stav klidu, po němž všichni toužíme. Většinou se domníváme, že získání věcí z vnějšího světa je jediný způsob, jak můžeme dosáhnout vnitřního stavu plného lásky, radosti a klidu. Ale není to pravda. Ve skutečnosti je to jedna z největších lží na této planetě – a zároveň je to hlavní důvod, proč je za posledních šedesát pět let průmysl zaměřený na svépomocné metody z 97 procent neúspěšný. Dr. William Tiller říká: „Neviditelné bývá matkou viditelného.“ Ale opačně to neplatí. Viditelné (věci z vnějšího světa) není nikdy matkou neviditelného (trvalého vnitřního stavu lásky, radosti a klidu). Tak to prostě nefunguje, ani v přírodě, ani u lidí.

Zde je běžný příklad, jenž to potvrzuje. Představte si dva řidiče v dopravní špičce. Jejich auta stojí vedle sebe a situace je opravdu špatná. První řidič se vzteká, má rudý obličej, naběhlé žíly, svírá volant a ječí na lidi v okolí. Ale druhý řidič je naprosto v klidu. Povídá si s přáteli sedícími v autě, zpívá si s rádiem a směje se. Já vím, že takové situace znáte, pokud ne z dopravní zácpy, tak z fronty v prodejně, při špatné obsluze v restauraci nebo při čekání na zpožděný let. Dva lidé v úplně stejné situací mají zcela odlišné reakce. Vnější okolnosti nemohou být příčinou jejich vnitřního stavu, protože oba prožívají totéž!

To však neznamená, že vnější okolnosti člověka vnitřně neovlivňují – například když ztratíte partnera či partnerku při dopravní nehodě. Ale ve chvílích skutečného nebezpečí nebo významné ztráty se mají zapnout stresové reakce typu útok, nebo útěk. Pokud prožíváme vnitřní stav lásky, radosti a klidu za běžných okolností, budeme určitou dobu procházet předvídatelnými stadii zármutku, ale pak se vzpamatujeme a zase budeme v pohodě. Ovšem prožíváte-li za takových okolností vnitřní stav spojený se strachem, nedokážete se s problémy vyrovnat a jakýkoli vnější stresor vás může vyvést z rovnováhy. Nicméně skutečnou příčinou stresu není daná událost – je jí vaše vnitřní naprogramování.

Vnější záležitosti nejsou schopny vytvářet vnitřní stav, ale vnitřní stav vždy utváří vnější svět. Úspěch ve vnějším světě je zcela a úplně závislý na vašem vnitřním stavu lásky, radosti a klidu. Tyto vlastnosti jsou nezbytnou podmínkou dobrého zdraví, bohatství, kreativity a úspěchu ve všech oblastech života. A stejně tak platí, že vnitřní stavy spojené se strachem a obavami, depresemi a zlostí vytvářejí vnější okolnosti, jež jsou opakem úspěchu. Dostaví se zdravotní problémy, finanční obtíže, pocit stagnace a neúspěch ve všech oblastech. (Touto skutečností se podrobněji zabývají 2. a 3. kapitola.) A teď jsme se dostali k výchozímu bodu: Stres je nejen příčinou mnoha zdravotních problémů, ale ovlivňuje v podstatě celý náš život.

Pokud vynikáte v určité oblasti, například ve sportu, finančnictví, strojírenství či v psaní, pak se váš hlavní cíl nejspíš nachází ve vnějším světě a možná vyděláváte hodně peněz a dosahujete významných úspěchů. Ale otázkou je, zda dokážete získávat spoustu peněz a zároveň umíte být dlouhodobě šťastní a spokojení. Jinak řečeno, „není možné mít úplně všechno“, což je moje definice opravdového úspěchu.

Vraťme se k tvrzení, že nemáte-li vnitřní cíl, nemůžete dělat vůbec nic. Paní, která chtěla milion dolarů, měla vnitřní cíl říkající, že chce milion dolarů. Takže otázkou je, proč si takový cíl stanovila. Příčinou je její naprogramování na bolest a radost.

Naprogramování na bolest a radost

Mezi základní hluboce zakořeněné lidské instinkty patří vyhledávání radosti a vyhýbání se bolesti. Toto naprogramování je částí instinktu zaručujícího přežití. Měli jsme ho už v době, kdy jsme byli zárodek v mateřském lůně, a máme ho až do smrti. Určuje naši realitu od narození do šesti let, což má velmi dobrý důvod. Během prvních šesti let života jsme nejzranitelnější a instinkt přežití je stále ve střehu, aby dokázal co nejrychleji určit, co je a co není bezpečné. Rozvíjí se tím základní názorový systém stimulu a reakce, jenž v podstatě říká: bolest je špatná a radost je dobrá. Konceptu „stimul a reakce“ se také říká příčina a následek nebo akce a reakce. Toto naprogramování je v souladu s přírodními zákony vesmíru, především s Newtonovým třetím zákonem pohybu, který říká, že každá akce má odpovídající opačnou reakci.

Já tento jev nazývám naprogramování na bolest a radost. Jinak řečeno, když nám něco dělá radost, je to bezpečné, tudíž dobré a žádoucí. Jestliže nám něco působí bolest, není to bezpečné a mozek nám říká, že máme bojovat, znehybnět nebo co nejrychleji utéct. Z hlediska přežití je názorový systém založený na stimulu a reakci velmi účinný v prvních šesti letech života – a když jsme byli malí, určitě nám mockrát zachránil život. Když se dvouleté dítě dotkne rozžhaveného sporáku, okamžitě ucukne. Nikdo ho to nemusí učit, a jakmile takovou věc jednou udělá, už ji neopakuje. Když jsme dospělí a ocitneme se v situaci, která přímo ohrožuje náš život, také nám toto naprogramování (tedy reakce útok, nebo útěk) zachrání život.

Před pár lety jsem dostal pokutu za překročení rychlosti a na policii mi nabídli, že nemusím platit pokutu, pokud se zapojím do zvláštního kurzu v autoškole. Policista, který ho vedl, byl naprosto skvělý. Mluvil o situaci, kdy člověk jede za jasného dne v běžných podmínkách a drží si odstup od auta, které jede před ním, ale kdyby řidič nečekaně dupnul na brzdu, určitě by došlo k srážce, pokud bychom museli využít vědomou mysl. Ta by totiž uvažovala následujícím způsobem: Pozor. Řidič přede mnou dupl na brzdu. Musím sundat nohu z plynu a dát ji na brzdu a taky na ni hodně silně dupnout, jinak do něj narazím. Na podobné úvahy v takové situaci není čas, takže byste měli každý den nějakou nehodu.

Policista pokračoval: Naštěstí máme v mozku zabudovaný mechanismus, který zabraňuje každodenním srážkám (samozřejmě dodržujeme-li bezpečnou vzdálenost). Jakmile spatříme brzdná světla, nevědomá mysl obejde vědomé uvažování a přiměje nás, abychom dali nohu z plynu a dupli na brzdu ještě dřív, než o tom začneme vědomě přemýšlet. Než si uvědomíme, co se děje, auto stojí – a to vše díky instinktivní reakci typu útok, nebo útěk.

Naprogramování na radost a bolest není samo o sobě nic špatného. Je přímo spojeno s instinktem přežití a se stresovou reakcí a jeho úkolem je hrát hlavní roli v našem životě od narození do šesti let. Později by se mělo projevit jen v situacích, kdy je náš život přímo ohrožen. Toto naprogramování je úžasný jev, protože nemusím navyšovat havarijní pojistku vozu, ale zároveň je obrovskou překážkou bránící pocitu štěstí, zdraví a úspěchu. Jak to myslím? Pokud se právě nenacházím ve smrtelném ohrožení života, neměl by můj život, mé názory, pocity a činy ovládat mechanismus, o němž mluvil policista na kurzu.

Vraťme se na chvíli k běžnému schématu o třech krocích, jehož základem je právě tento mechanismus ovládající programy zaměřené na sebezdokonalování během posledních pětašedesáti let. Tedy ty programy, které jsou z 97 procent neúspěšné.

Když jsme malí, je nám dáno řídit se tímto schématem, a proto děti většinou dostanou, co chtějí. Například když pětileté dítě chce kornout zmrzliny, nejdřív si v duchu řekne: „Chci zmrzlinu.“ To je první krok. Pak vymyslí plán: Řeknu si o ni mamince (druhý krok). A nakonec svůj plán realizuje a požádá maminku o kornout zmrzliny (třetí krok). Ale co když maminka řekne ne? V tom případě musí dítě přepracovat původní plán, který zněl „řeknu si o ni mamince“, na postoj „budu s maminkou smlouvat“. A potom opět následuje třetí krok, kdy dítě mamince řekne: „Koupíš mi zmrzlinu, když si uklidím pokoj?“ A maminka řekne ano. Úspěch!

Ovšem jsme-li dospělí, pak nás toto schéma odvádí od věcí, které chceme, protože nás neustále zaměřuje na psychický postoj říkající, že „bolest je špatná a radost je dobrá“. Jako dospělí bychom měli toto schéma považovat za „výcvikový“ názorový systém a měli bychom se učit žít s láskou a pravdou, bez ohledu na bolest a radost. V dospělosti všichni chápeme, že příjemné věci bývají občas nezdravé a někdy je dobré zvolit si to, co nám působí bolest. Smutnou pravdou je, že dospělí se jen výjimečně dokážou tohoto názorového systému zbavit. Většina lidí vyhledává jenom příjemné věci a snaží se za každou cenu zbavit těch nepříjemných, i kdyby museli obětovat lásku, pravdu a vnitřní klid. Ve skutečnosti žije převážná část lidí tak, jako by jim bylo pět let.

Pokud žijeme pomocí naprogramování na radost a bolest a dostaneme se do situace, kdy musíme zvolit útok, nebo útěk, je to pro nás svým způsobem šok. Možná jste někdy prožili šok při automobilové nehodě nebo při jiném nečekaném traumatu. Když jste v šoku, nevědomá mysl odpojí vědomou mysl. Potřebuje odklidit vědomou mysl z cesty a zachránit vám život. (A zároveň vás utlumí, potlačí funkce imunitního systému a provádí stejné věci jako stres, o nichž už zde byla řeč.)

Představte si, že ženatý muž propadne kouzlu krásné ženy a stráví s ní noc. A pak se cítí příšerně, jde domů a v náhlém návalu bolesti a pocitu viny zavolá svému nejlepšímu příteli a řekne mu, co se stalo. Přítel je v šoku, protože onen muž předtím nic takového nikdy neudělal. Proberou to spolu a nakonec dospějí k názoru, že by to měl říct manželce. Muž je velmi nešťastný a po večeři se posadí vedle své ženy a vylíčí jí, co provedl. Manželka je nešťastná a oba prožijí děsivou hodinu plnou nepříjemných otázek a odpovědí. Manžel trpí výčitkami a tvrdí, že to nebylo záměrné, a slibuje, že už to nikdy neudělá. Manželka je zoufalá a zhrzená a má pocit, že člověka, s nímž žije mnoho let, vlastně vůbec nezná.

Kdybyste se muže přímo zeptali: „Opravdu jste chtěl s tou ženou strávit noc?“ odpověděl by: „Ne! Miluji svou manželku a tehdy jsem jednal v náhlém návalu vášně.“ Vím to, protože jsem se během své praxe setkal se stovkami mužů, kteří se nacházeli v úplně stejné situaci. Ale kdybyste se mě zeptali na můj názor, řekl bych: „Když to nechtěl udělat, tak to prostě neměl udělat.“ Určitě si dokážete představit, že kdybych tohle řekl lidem, kteří něco podobného prožili a přišli za mnou na konzultaci, pořádně by se na mě naštvali. Tak proč bych to měl říkat? Copak chci toho chudáka přivést k šílenství? Ani náhodou. Pamatujte si, že za každým skutkem se skrývá vnitřní cíl. A za každým vnitřním cílem je určitá představa. Představy mohou být různé, ale pravdou je, že se jimi vždy a na sto procent řídíme.

Ten muž měl představu, že by si měl užít příjemnou noc s neznámou ženou, už předtím, než se to stalo: Budu prožívat nesmírně krásné pocity, jaké potřebuji, a chci to hned teď. Manželka byla poslední dobou dost odtažitá, takže na to mám nárok. Ale udělám to jenom jednou – a pak projevím svou lítost a už to nikdy neudělám. Nicméně zároveň měl nejspíš představu, že nechce prožít noc plnou vášní. Jakmile se střetnou dvě protikladné představy a nastane rozhodující okamžik, zvítězí ta, na kterou jste právě zaměřeni a myslíte na ni a cítíte, že je mnohem silnější. V případě onoho muže byla jeho první představa zakořeněna v naprogramování na bolest a radost (uvažování šestiletého dítěte) a druhá představa měla kořeny v lásce a pravdě (uvažování dospělého člověka).

V takové situaci nejspíš začal směřovat dětskými krůčky ke kompromisu a skutečně neměl v úmyslu něco takového zopakovat. Možná to bylo tak, že si s onou ženou příjemně popovídal po večerní pracovní schůzce. A pak se domluvili, že spolu ještě někam zajdou, a mysleli si, že budou prostě jen pokračovat v příjemné konverzaci. Ale muž v určitou chvíli překročil hranici, a protože kdesi v hloubi se ukrývala představa, že by si měl příjemně užít, byl následující vývoj situace naprosto nevyhnutelný.

Ve chvíli rozhodnutí musel muž řešit, zda zvolí útok, nebo útěk – řekl si: „Tohle je ta nejhorší věc, jakou kdy udělám.“ Možná byl na pokraji šoku, když se jeho racionální uvažování změnilo tak, že nebyl schopen odolat pokušení. Dostal se do situace, kdy jednal skoro jako zvíře, protože něco cítil a podle toho i jednal. Jakmile se dostal na samu hranici, jeho vědomá mysl se vypnula a v podstatě už nebylo návratu. Ztratil k ní přístup. Jakmile noc skončila, jeho racionální dospělé uvažování se opět vrátilo – a on se cítil mizerně. „Co jsem to udělal? Věděl jsem, že to nemám dělat!“ Příčinou bylo jeho naprogramování na bolest a radost. Jednal a uvažoval, jako kdyby mu bylo pět let, což si myslela i jeho manželka.

Kdybyste byli v kůži jeho manželky, pouhá věta „Já jsem to nechtěl udělat“ by vyzněla hodně naprázdno. Naprogramování na bolest a radost nemůže takové chování ospravedlnit, ale naštěstí ho dokáže vysvětlit. Manžel se rozhodl, ale svým způsobem to nebyl on, kdo tak rozhodl. Jeho rozhodnutí vycházelo z destruktivního nevědomého naprogramování založeného na reakci bolest, nebo radost. Takže když někdo řekne: „Já už to nikdy neudělám“ a chce svůj slib skutečně dodržet, pak je jedinou možností odstranění nesprávných představ a nové naprogramování.

A netýká se to jen vztahů na jednu noc. Naprogramování na bolest a radost zároveň objasňuje, proč křičíte na děti, proč nedokážete odolat sušenkám a zmrzlině, přestože chcete zhubnout – a tento fakt platí v podstatě ve všech situacích, kdy děláte něco, co dělat nechcete. Síla vůle prostě nemá příliš velkou šanci.

Přítomnost naprogramování na bolest a radost vysvětluje, proč je síla vůle neúčinná, ale také objasňuje, proč by touha po věcech z vnějšího světa neměla být naším hlavním cílem, pokud chceme prožívat úspěch ve všech oblastech života.

Jsme-li k sobě upřímní – a já doufám, že jste na mé otázky odpovídali upřímně a otevřeně – a uvědomíme si, že věci, které chceme, jsou závislé na vnějších okolnostech – obzvláště pokud nejde o situaci, v níž se snaží všechny strany vyhrát (například partner, rodinní příslušníci nebo obchodní partneři) – pak touha po věcech pocházejících z vnějšího světa jasně ukazuje, že náš cíl je zakořeněný v instinktu přežití založeném na strachu. Z určitého důvodu věříme, že nám onen cíl přinese štěstí nebo nás uchrání před bolestí, takže ho ke svému přežití nutně potřebujeme. Kdesi v minulosti, možná v raném dětství, se stalo něco, co nás dovedlo k přesvědčení, že přesně to je zapotřebí, chceme-li přežit nebo být v pohodě. Máme sklon navracet se k naprogramování na bolest a radost, abychom zklidnili a uhladili ve svém nitru místo, v němž cítíme neklid a nevyváženost.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nejvyšší princip.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.