ZEMĚ PLNÁ OTROKŮ

Dominika Svobodová

www.zemeplnaotroku.cz

Copyright© 2014 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2013 by Dominika Svobodová

Copyright© 2014 Cover by www.abelsonagency.com

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-140-0 (ePUB)

ISBN: 978-80-7482-141-7 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-142-4 (PDF na CD)

PŘEDMLUVA

aneb boj ega s mamonem

Kevin Costner by se divil…

FAQ – aneb (s)hitparádanejčastějších otázek

(a Dominičiny pravdivé odpovědi na ně)

Pravdivé příběhy z mokré linky číslo devět

(reportáž s několika flashbacky)

Pan Zážitek (vs. Ti druzí)

Swarowski a pět kilo uzeného

Sto tisíc pro Madam…

Červené nehty

Vůně, jež přináší jaro…

Zeď pravdy

Když vám otroci vyskakují z televize…

Manželčina pomsta

Šťastnej chlap

Úvod do studia análních typů

(referát se třemi praktickými příklady)

Výmluvy a Omluvy

aneb Lží nezarmoutíš (ale rozesměješ)

Muž z pouště

Stopařčin průvodce mužskou galaxií

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Romány ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Napětí

Recepty

Básně

Slovo nakladatele k NEPLATÍCÍMU čtenáři

Předmluva

aneb boj ega s mamonem

99 % textu této knihy je čistá pravda, 1 % není lží, ale polopravdou či pravdou zamlčenou. Týká se totiž jmen či funkcí návštěvníků Madam Dominiky. Některé z nich vídáte v televizi, novinách, správních radách, tramvajích, bankách, rodinných sešlostech či vedle sebe v obýváku.

Lákala nás představa, že bychom jim diskrétně zaslali signální výtisky, což by mohlo mít za následek skoupení celého nákladu knihy ještě před jejím vydáním. Vydělali bychom víc než Michal Viewegh, protože náklad bychom nafoukli jako umělou pannu, ale zase bychom své příběhy nikomu nepovyprávěli.

A tak zvítězilo literární ego, které nám v kombinaci s principy osvětlenými v kapitole Diskrétnost zabránilo většinu identit zveřejnit, proto jsme jména upravili a funkce zaměnili za jejich rovnocenný ekvivalent.

Taková obvyklá škatulata, jak je znáte ze skutečného světa: z ČT jsme ho dali na Novu, z ODS poslali do ČSSD, z pražského radního udělali brněnského a ze Severočeských dolů přefárali do Jihočeských.

Posledně jmenovaný veksl trošku kalí fakt, že na jihu Čech doly nejsou, ale my zde nejsme kvůli místopisu, nýbrž kvůli příběhům. A těm tato inkognita dovolují hovořit naprostou pravdu…

Pan Zážitek (vs. Ti druzí)

…už se těším na nový hrníček! Takže si znamenám v úterý večer business trip mítink. Oleeee, huraaaaaaaaaa! :-)…!

Přibližně o deseti procentech svých hostů dokázala Nika uvažovat i jako o lidech a dovolovala jim opustit omezující kazajku klienta. Autor natěšeného mailu sice kombinoval český newspeak s infantilitou, kterýžto jev pro Niku oplýval „symptomy prozrazujícími značnou disbalanci mezi progresem edukačním a maturačním“, nicméně činil tak s roztomilým nadhledem.

A nadhled, sebeironie, nenásilně se projevující neužitečné encyklopedické znalosti doplněné absencí klasických projevů chlapské ješitnosti, to byl koktejl, na který Nika zabírala. S uvedenými ingrediencemi poměrně zručně žongloval její přítel Milan a kdysi ho umně míchal i jeho předchůdce Karel.

A teď tento milý Karel Dandín! Navíc se, na rozdíl od většiny klientů, nesnažil na Niku udělat dojem. Tato snaha mívala opačný efekt, spíše se dalo říci, že čím více dotyčný tlačil na pilu, tím profesionálnějšího jednání se mu dostalo. A bylo jedno, zda vystavoval na odiv botky došpičata, významně chrastil klíči od bavoráka, nebo na jídelní stůl ležérně odložil pistoli. Pak tu ovšem byly výjimky, které se daly spočítat na prstech jedné ruky dělníka s třicetiletou praxí u cirkulárky.

Karel na první návštěvu sice dorazil v obleku, ale bylo znát, že ho považuje za nutnou součást svého zaměstnání. Ostatně když mu při jedné z dalších seancí onen oblek přímo na těle roztrhala, nikterak ho neželel. „Zdá se mi, že smyslem tohoto obleku nebylo sloužit mi v práci, jak jsem se dosud mylně domníval, nýbrž přinést mi radost svou zkázou. Jak ušlechtilý kus textilu – obětoval se pro mé libido! Díky ti za ten zážitek!“ komentoval s hraným patosem vyhazování kusů látky, jejíž cena přesahovala průměrný měsíční plat na českomoravskoslezském venkově, do odpadkového koše.

ZÁŽITEK – to bylo slovo vystihující jeho filosofii, která i podle Dominičiných zkušeností byla tím nejrozumnějším způsobem správy věcí životních. Navíc zbytečně nepátral ani se nesvěřoval.

Nevyzvídat bylo i její zvyklostí. Nikdy se nevyptávala na soukromí, zaměstnání, zájmy, nebo rodinný stav svých „obětí“. Počkala, co jí kdo o sobě řekne sám, a obvykle se tak dozvěděla mnohem víc. Často víc, než bylo vhodné, neboť jakmile moderní lovci ujařmeni honem za kořistí zjistili, že je někdo poslouchá, aniž by je vzápětí opravoval, sekýroval nebo hodnotil, byli k nezastavení. Leckdy taková návštěva sestávala z dvaceti minut pissu a více než hodiny povídání. Nika o klientech často věděla více než jejich rodiče i partnerky. Řešili s ní výpovědi z práce, plánované rozchody nebo milenčino těhotenství a ji šokovalo, když opakovaně zjistila, že dali na její názor a při příští návštěvě hlásili už ve dveřích: „Tak jsem podal žádost o rozvod.“ Nebo: „Můžu kdykoliv, protože jsem dal tu výpověď, jak jsi mi radila.“

Karel měl naštěstí ve svém životě jasno a vše srovnáno. Nikdy jí neřekl, co vlastně dělá, ale pochopila, že dřív šéfoval několika nadnárodním společnostem, momentálně vlastnil volvo (klíče si nechával způsobně v kapse saka) a ze všech svých nemovitostí se nejčastěji zdržoval v rodinném domě za Prahou. Třebaže posuzováno striktně podle vozového parku by Stopařčiným testem osobní integrity (viz poslední kapitolu) neprošel, bylo přihlédnuto ke specifickým okolnostem, jež vylučovaly možnost, že by byl na značku svého auta nezdravě fixován. Volvo měl například proto, že před lety prodělal těžkou autonehodu a od té doby by jezdil třeba tankem, kdyby byl homologován pro běžný silniční provoz.

Tehdy také přestal riskovat a soustředil se na podstatné věci – tedy rodinu a zážitky. „Hromadit majetek je nesmysl. Pak se o to jenom budou hádat dědicové a v horším případě ještě přede mnou! Stejně nemůžu bydlet ve více domech, jíst víc jídla…

Na to, co mě baví, mám vyděláno, tak proč ztrácet čas další prací? Z toho už jsem vyrostl,“ řekl jí na vysvětlenou. Vřele souhlasila, ostatně v sestavování rovnic na téma Jak ochočit práci, aby mi nechala dost volného času a zároveň poskytla odpovídající finance na jeho trávení? byli s Milanem mistři. Iracionálně toužila mít své oblíbené muže občas pohromadě, pozorovat je, bavit se jejich řečmi, snad i soutěživostí. Podobnými přáními ovšem mezi ně spíše vnášela zmatek. „Škoda, že se tihle dva pánové nechtějí setkat,“ zlobila se Nika, když Karel obracel nad takovým návrhem oči v sloup. U drtivé většiny hostů by podobně nedružný přístup vítala, u Karla Dandína ji někdy zlobilo, že nešlo vytyčené mantinely překročit. Líbila se mu na podpatkách, zbožňoval kozačky do půli stehen. Výrazné boty byly jeho slabostí, zejména když vedeny šikovnýma nohama zpracovávaly jeho penis, ale stejně tak si ji dovedl, na rozdíl od většiny ostatních představit v teniskách nebo ve spacáku. Chápal, že to je přirozený protipól saténu, kůže, latexu a výrazného líčení.

Nezval ji do divadla, na kávu, na dovolenou a nepřál by si, aby se k němu hlásila, kdyby se náhodou někde potkali.

Pokud nepočítáme to, že přispěl jedním kouskem do její sbírky hrníčků z cest (uvítací káva, pokaždé připravena do nějakého nového hrnku, byla jejich rituálem), udržovali milý tajný vztah, který nepřekročil meze jejího bytu, a oběma to vyhovovalo. On nezasahoval do Ničina života a ona do jeho. Chápala to, souhlasila s tím, a jakkoliv tento stav sama tvrdě vyžadovala jinde, v tomto případě si za neochotu poznat Milana dělala u Karla Dandína minus. Jeho jediné…

…kromě toho právě zvonícího telefonu tedy. Neutrální melodie znějící z kapsy odloženého saka se zoufale nehodila k odleskům svic tančícím na zdech, leč Karel nevypadal, že by si jí jakkoliv všímal. Vyprávěli si knižní tipy, oba měli rádi Dostojevského a v tom případě lze pochopitelně diskusi buď nezačínat, nebo se pak nedivit, když nekončí. Vždyť jak dlouho se často diskutuje nad průměrným novinovým článkem, jehož celý obsah má přitom méně znaků než pouhý plnojmenný soupis postav z Běsů? (to není rádoby vtipná metafora, nýbrž výsledek splněného úkolu jednoho zvláště činorodého subíka, jenž se netakticky chvástal sečtělostí). Zase ten telefon. Přerušená věta, ba dokonce i celá Ničina myšlenka mizí ve vyzvánění, ale Karel ji zachytává a vrací ideu do hry, zatímco telefon, vyčerpán zvoněním ještě ze setrvačnosti zlostně světélkuje skrze náprsní kapsu. Dominika se však už příliš nesoustředí.„ Můžeš to klidně vzít, nejsme na jednání,“ usmívá se. Navíc se jí chce čurat, už je však po lekci, takže nezbývá než jít na záchod, což ale zase nehodlá udělat v přítomnosti hosta. Také se nebezpečně blíží odjezd autobusu, který ji měl odvézt do její oblíbené krajiny, kde lišky a nikoliv klienti dávají dobrou noc. „Za chvíli mi jede bus, takže stejně budeme muset končit,“ říká omluvně. „No já taky trošku spěchám, za tři čtvrtě hodiny mi totiž letí letadlo,“ kontruje. Žertuje, trumfuje bus letadlem – nějaká nová hra? „Ten telefon, co pořád zvoní, to je taxikář, už jsem mu chtěl psát, že poletím dalším, je tady s tebou totiž moc příjemně,“ smečuje muž v obleku a je během minuty na odchodu.

Večer před usnutím si Nika uvědomila, že největší radost jí způsobilo vědomí, že v té hře na zážitky, kterou tento podivuhodný gentleman sám se sebou provozuje, představovala dnes odpoledne asi pekelně vysokou kartu…

Swarowski a pět kilo uzeného

Milé manželky, přítelkyně, partnerky! Máte pocit, že vás manžel/partner zanedbává v činnostech jako je nošení kytek, kupování šperků, parfémů či dárkových poukazů na masáže? Souhlasím s vámi a uvedené benefity jsou k vyzvednutí na mé adrese! Zlobí vás, že vámi provedené domácí práce přehlíží jako banalitu, natožpak aby se zapojil? A přitom u mne šúruje, utírá prach, vysává a ještě za to platí více, než by stála případná uklizečka pro vaši domácnost!

Pokud se vašim mužům mé ceny zdají nízké, mohou je klidně zdvojnásobit, nebudu mít rozhodně pocit, že si to nezasloužím – ale kytici či parfém mají věnovat vám! Dělat to jinak znamená vyhazovat peníze z okna.

Protože hodnota za rok nashromážděných nevyžádaných darů by vydala minimálně za český průměrný roční plat, pokusím se – v rámci zamezení tomuto plýtvání – provést osvětu na téma vhodné a nevhodné dary domině.

Květiny – S výjimkou kopřiv, které (mi, anebo si?) nosí jeden masochista, nemám ráda řezané květiny, přesto se najdou hosté, kteří je VŽDY přinesou. Naštěstí některé kytky mají trny, a tak je mohu použít v průběhu lekce jako pomůcku. Zatímco něžná poupátka padají ku podlaze, trny malují v citlivých partiích kytkonoše krvavé obrazce. Výsledek? Otrok STÁLE nosí pugéty – s trny, pokud si touží zopakovat pichlavý výprask. Bez trnů ve chvíli, kdy chce udělat radost domnělé romantické dívčině (oděné v latexu a kožených rukavicích svírajících bič).

Velký luxus – Jsou dary, které svým charakterem dusí – a já miluji volnost. Když jsem dostala jen tak mimochodem náušnice od Swarowskeho v hodnotě desetinásobku ceny lekce, musela jsem je dotyčnému vrátit, protože jejich přijetím bych přistoupila na jeho pravidla hry. Zároveň jsem mu zdvojnásobila vstupné, neboť s penězi evidentně neumí zacházet. Nepomohlo to – v průběhu roku jsem musela odmítnout auto, byt v zahraničí a vybavení svého bytu tuzemského. Zároveň jsem přestala odsuzovat zlatokopky – muži jako tento si zkrátka nezaslouží nic jiného, než aby byli řádně „obráni“. Já na to bohužel (spíš bohudík) nemám povahu a nedokázala bych si takové obrání s klidnou myslí užít.

Malý luxus – Poukazy wellness pobyty, luxusní večeře, pozvání na let balónem či soukromým letadlem, jachtění v Chorvatsku, kitesurfing na Zanzibaru… stále stejný příběh. Pracuji proto, abych měla peníze, a jak praví ruský klasik: „Peníze jsou ražená svoboda.“ Takže klidně uvedený poukaz někdy v životě využiji, ale kdy já budu chtít a s kým budu chtít – a s radostí přijímám daň v podobě toho, že jej i já zaplatím. Jinými slovy, tyhle dary vnímám jen jako pokusy získat mou společnost (a rozšířené služby) bez placení za lekci a ctím zásadu, podle níž se práce a soukromý život nemají míchat dohromady.

Parfémy – Přijít na lekci se slovy „...byl jsem v Paříži“ a vytáhnout parfém s neodlepenou cenovkou 150 eur na lahvičce není frajeřina, ale ignorantství. Máte-li neodbytný strach, že vám jednou začnu páchnout, zeptejte se, jaké parfémy používám, a doplňte mi zásobu. Věřte, že vůně je subjektivní záležitost, a pokud ženu opravdu dobře neznáte, nemá smysl kupovat jí parfém. Uvedené samozřejmě neplatí v případě, kdy je přinesený flakónek vaším fetišem a přejete si, abych ho měla na sobě při každé společné lekci. Pak se nejedná o dárek, ale u mne uschovanou erotickou pomůcku :)

Alkohol – Krajně manipulativní a neupřímný dar! Většinou bývá doprovázen očekáváním, že onu láhev společně vyprázdníme a já pod jejím vlivem ztratím zábrany i odstup a dojde ke klasickému sexu. Samozřejmě s tím, že já si to odmakám nahoře, zatímco dárce bude ležet spoutaný – jsem přece domina, ne? Možná proto veškerá přinesená vína nemají méně než 15 % alkoholu, pokud rovnou nejde o portské…

Jaké je zklamání, když poděkuji a láhev schovám do skříně či lednice! Přijde vhod, až jiný host požádá o něco na rozehřátí či kapky proti trémě. Někdy udělám výjimku, dárci přání splním a láhev otevřeme. Po jednom takovém setkání je dodnes na internetu „recenze“ vyděšeného chytráka, jemuž jsem po pár sklenkách navrhla, že kašleme na pravidla a užijeme si, což přivítal s nadšením – zjevně v očekávání zmíněné soulože. Méně se radoval, když jsa spoután musel sledovat, kterak předstírajíc opilost přejíždím po jeho penisu nožem jatečních rozměrů a naznačuji, že jsem pozbyla zábran i rozumu.

Přátelé, Madam alkohol v míře větší než symbolické konzumovat nemůže! Její činnost vyžaduje soustředění i přesnost a při praktikách jako je dušení či hrátky s penisem a jehlami nošením alkoholu vysloveně ohrožujete své životy nebo aspoň potenci. Nenechte se mýlit kapitolou o tramvajáku Dalbychovi, v jeho případě mám písemně povolenu i kastraci…

Čokolády a bonboniery – Nemám zrovna slovanské tvary, ale zas tak hubená, abyste mne museli zásobovat sladkostmi, snad nejsem. Nosím je tedy matce a její váha se blíží devadesátce, takže brzděte!

Oblečení a obuv – Většinou se jedná o vkusné kousky, často s výrazným fetišistickým potenciálem, takže v sobě kombinují kus garderoby s erotickou pomůckou. Takové kozačky do půli stehen na vysokém podpatku, zejména jsou-li označeny mým oblíbeným výrazem „boty na doma“, tomu říkám vhodný dar! Na rozdíl třeba od červené bundy Alpine Pro velikosti XS prozrazující, že dárce buď nemá odhad, nebo ve skladu zrovna žádná jiná bunda účetně nepřebývala…

Erotické pomůcky – Arthur Schopenhauer pravil: „Když jdeš k ženě, vem si bič!“ a já dodávám: „Poté ho u ní zanechej, až se zase vrátíš, jako když ho v jejích rukou najdeš. A ona ho mezitím může používat, aby neztrouchnivěl.“ Přijímám nejen biče, ale vítány jsou i pásy cudnosti, dilda, anální kolíky, připínací penisy, skřipce, lana a provazy všech délek, akupunkturní jehly či nejrůznější vychytávky pro speciální praktiky. Zkrátka zásobovat Madam pomůckami rozhodně není obdobou nošení dříví do lesa, neboť hračky se opotřebovávají, ničí, ztrácejí. A navíc jsem si plně vědoma, že fantazie tvůrců je nevyčerpatelná a vždy se najdou zábavné věcičky, o jejichž existenci a hlavně účincích jsem dosud neměla tušení! A já miluji sebevzdělávání :)

Knihy – Ráda o nich po lekci diskutuji a půjčuji ze svého archivu tak často, až jsem pro některé hosty kromě Madam i osobní knihovnicí. Nicméně mnozí z vás na mě působí dojmem, že nevidí rozdílu mezi jednotlivými díly či autory, a rozhodnou-li se přinést knihu, zakoupí prostě něco s vytištěnými písmenky. Kniha je tudíž darem velmi riskantním, a pokud jsem se o konkrétním titulu vysloveně nezmiňovala, pak raději nepokoušejte osud. Speciálně spadeno mám na Padesát odstínů šedé. Slíbila jsem si, že příštího, kdo mi ji přinese a označí ji za společenský román, nepropustím, dokud ji přede mnou celou nesní.

Básně – V počtu Sonetů na svou počest již ukazuji záda i Petrarcově Lauře. Romantičtí subíci, kteří si povšimnou mé vášně pro četné literární idoly, se často rozhodnou dokázat, že bardi ještě nevymřeli. Vím, že jsem konzervativní, ale po posouzení stovek vašich děl soudím, že básním sluší rýmy, rytmus a neurazí v nich ani obsah. Tím nemám nic proti volnému verši, ale básníkům z řad mých poddaných bývá volným natolik, že jejich díla učebnicově splňují definici slova spam…

Domácí potřeby a jiné originality – Miluji překvapení, ale občas je toho příliš. Třeba hliníkový věšák na ručníky (od mailového nicku xxxxaverbudnar32) jsem dosud stále nezprovoznila. Možná tak učiním v rámci využití poukazu na instalatérské služby (autor nitram kenilej), od čehož mne ovšem odrazuje doplňující nabídka, že ony služby bude instalatér s radostí provádět nahý.

Mám totiž už zkušenost s darovaným úklidem bytu za stejných podmínek. Uklízeč se dvakrát pokusil ejakulovat a poukazoval na přímou úměrnost mezi kvalitou mytí země a počtem ran na jeho zadnici. Takže si raději uklízím sama. Nicméně nezpochybňuji, že pro spoustu dam může být vidina nahého muže, jenž vám za trochu pozornosti uklidí byt a ještě za to sám zaplatí(!), atraktivní – klidně si napište o kontakt.

Přidám k němu i značně komplikovaný držák na víno (od pepeknamornik) či paruku nejspíše z divadelního skladu (zřejmě SM pozitivní inspicient burnabar76).

Naopak coby zavilá masožravkyně jsem ocenila pět kilo uzeného maso (od Pavla Rtuťky), věnovaných hned na první lekci. Z masných lahůdek se stal pěkný zvyk a dva roky, kdy pod vlivem manželství a otcovství Pavel Rtuťka nechodil, jsem nesla velmi nelibě. Naštěstí už jeho manželka zase chodí do práce a řeznické dodávky došly vítaného obnovení!