KRÁSNÉ HLUBINY

Ladislav Szalai

Copyright© 2014 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 1982 by Ladislav Szalai

Copyright© 2014 Cover by qelb

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-119-6 (ePUB)

ISBN: 978-80-7482-120-2 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-121-9 (PDF na CD)

KRÁSNÉ HLUBINY

Dívka z kopretin

Ptáci

Pláč

Večerní přípitek krajině

Podzimní déšť

Naruby

Černobílá algebra

Stříbromodrá

Jarní bílení

Mlčení

Báseň v čase

Přiznání

Zimní prosba

Zimní básnění

Červnové poledne

Cikáni na borůvkách

Večer

Fůra slov

Vánoční noc

Podzimní inspirace

Krajina poslední lásky

Až vejdu

V divadle

Jarní tání

Úryvek z deště

Bílá vánoční báseň

Nemohu spát

Milenci v únoru

Návrat z karnevalu

Vzpomínka

Cesta kamene

Dívka před zrcadlem

Básníci

Poslední sklenice

Věčný tulák

Zelený svět

Chvění

Město bolesti

Zářivá

Pravdivé zrcadlo

Dosud v říjnu

Sklenění andělé

Zelený lovec

Před bouří

Fragment

Dívka v trávě

Soumrak

Šepot

Sen

Osudová

Koncert

Podzim

Zářijové svítání

Hluboký obraz

Zpáteční píseň

Pád

Říjnový akvarel

Pravda o Duši

Listopad

Ostříží báseň

Slova

Výčitka

Návrat do času

Za mramorových nocí

Sbohem

Povzdech

Letní básnička

Tichá tma

Kořeny

Milenci

Víra

Osud

Ptáci

Stará pověst

O pravdě a o lži

Chiméra

Hřbitovní báseň

Už nebudem si lhát

Italská balada

Geneze

Vůně květin

Moudrost

Tesknění

Březen

Zářivý plamen

Smrt

Mlčení

Báseň o tom prastarém

Prokletí

Úzkost básníka

Telefonní dráty

Hořkost vynášení trnů

Před zrozením

Třeba

Hudba

Sny

Stíny

Milostná

Naděje

Stromy

Tíha kamene

Bolest

Život

Optimistická

Marné volání

Smrt horolezce

Leden

Přetvářka

Krásné hlubiny

Ladislav Szalai

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Romány ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Napětí

Recepty

Básně

Slovo nakladatele k NEPLATÍCÍMU čtenáři

KRÁSNÉ HLUBINY

(Výběr básní z let 1966 – 1982)

Romance Szalaiové

z rodu zlatých slunečnic

Dívka z kopretin

O krásném

letním slunovratu

dveře se vyklánějí

z pantů

Na prahu usnul

bílý stín

Do domu vešla

dívka z kopretin

Ptáci

Abych se večer nermoutil

jak dřevo pod vlhkými svlaky

z modrého kartónu oblohy

vystříhal jsem si ptáky

Když za oknem vyšlehne tma

a rosa cinkne v keřích

já ptákům s dálkou pod křídly

básně vyčechrávám z peří

Pláč

Kam pluje vaše smutné „kách“

malé kachýnky na slzách?

Spatřil jsem zrána rakev na jezeře

a ticho

jako když se zavřou dveře

Jen luna bílá samý prach

bloudila kolem po špičkách

To už je píseň

ve vráskách se vznáší

Kdo neviděl jak večer zháší

stříbrné břízky u rybníka mráz

ať ptá se znovu ptá se zas

Kam pluje vaše smutné „kách“

malé kachýnky na slzách?

Večerní přípitek krajině

Po tomhle přípitku

u nás doma

krajina s rozhlednou

se zachvěje

Tiše a sladce

jak milostný román

noc otevře se

Líbám veřeje

Podzimní déšť

V holínkách stromů

čvachtá voda

tůně špičatí

Ach ouvej ouvej

v prsou zrezivělý bodák

podzim trh opratí

Naruby

Až bude jednou

všechno naruby

Vítr i strom

i jazyk za zuby

báseň se sama prozradí

a slovo se poví

Být tak naruby

cesty na hřbitovy…

Černobílá algebra

Černé a bílé vlny

valí se Mží

Z černého nebe

bíle mží

V domečku hoří

Blázen počítá

Déšť řeže do říms

křivá koryta

Stříbromodrá

Déšť vypleskává

řeku z oblázků

Mám kapsy

plné šmolky

Noc lepí na vodu

stříbrné kolky

Vlny a vlny

Milovat pro lásku

Jarní bílení

Dům

plný konvalinek

malíčků od šmolky

a vodorovných linek

Na dvoře holubi

a zobcové flétny

Almárky naruby

a načesaný smetník

Mlčení

Co o lásce

když houštím kráčí

v dlani kamenný džbán

Budeme dlouho do noci

teskně a truchlivě mlčet

nad nebem obráceným

zády k nám

Báseň v čase

Je marné lstí

o slovo o tón

dělit se s propastí

a básnit o tom

Život se sesychá

ve vráskách bezmocných

jak voda v hrníčku

z pálené hlíny

Chtěl jsi se napít

na smrt nemocný

a sen ti rozlil

po tváři spáleniny

Je marné lstí

o slovo o tón

dělit se s propastí

a básnit o tom

Přiznání

Jak svlačec

ovíjím se kolem římsy

vlastního pláče

Nevěřím si

Oklikou ducha

krátce dojat

roním krev z ucha

jako Goya

Slyším a nevidím

Přitisknut na zdi

Sám sobě závidím

úkladné sebevraždy

Jak svlačec

ovíjím se kolem římsy

vlastního pláče

Nevěřím si

Zimní prosba

Namaluj ústy na skle

příliv a odliv

Mráz spustil na vodu

hlídkový člun

Ten kdo miluje

se na břehu modlí

Namaluj ústy na skle

hořící tůň

Zimní básnění

Mráz

kejklíř se střechýly

podojil jalůvku

v malovaném chlívku

Zasklený sen

se k očím chýlí

Navíjím krásné býlí

na stříbrnou křivku

Červnové poledne

Červen

Vítr škrtá

v ptačích osnovách větví

polední pastelkou

Mám

zasmaltovaný hrtan

Slunce mi svítí do úst

zlatou baterkou

Cikáni na borůvkách

Jednoho poledne

cikáni na borůvkách

V osmahlých ústech

bronzově zvoní slůvka

Vtom bouřka na koni

hrst sivých žíní

Večer se z lesa vracely

bělostné stíny

Večer

Hlava tvá

květina raněná

teskně naříká

dolů skloněná

Zná žena zná

být plna hran

jež ostří stín

Já vím

Dolů se dívá

kdo umírá

aby viděl vodu

jak uplývá

Fůra slov

Básníkova žena

s hrobařovou dcerou

stejně bílé prádlo

na potoce perou

U větrných mlýnů

suší se seno slov

Do smrti nesvezeš

tu fůru pod bezpečný krov

Vánoční noc

Za ňadry sněhu

spustili vlajkoloď

hořících oken

Už je za soutokem

Hudba marně zní

Šrapnely lásek

praskají ve tmě

jak tajná znamení…

Miláčku

veď mě!

Podzimní inspirace

Děravé hadry deště

na římsách

Podzim se zvonit

zapřísáh

Smrt vypisuje parte

Slova jsou prach

Krajina poslední lásky

Vzdálený krov

Chlév se světly Pěšinka ve tmě

Trylkování lelků

Psí povyk na dvorcích

kde dotyk dětských prstů

nevyvál ještě

z jarních důlků

Duhové kuličky štěstí

Rezavý plot

Prádelní šňůra

Zase se vracíš

Je tma a maminka

sedí v zahradě

nad záhonkem aster

Naslouchá

Tichounce dotkneš se jí

v záhybu očí

ústa se sama otevrou a místo pozdravu

úsměv blikne

svatojánská muška

Proč se tak málo vracíš

čekám a čekám

v kuchyni bílá káva

vychládá k ránu

Sedíš za stolem

je neděle a za chvíli

možná zaslechneš zvony

na ratištích se zazelená tráva

půjdeme na hřbitov

vzbudit dědečka aby pokosil louku

a napsal tu báseň o Krajině poslední lásky

kterou by recitovali

květiny ptáci a stromy

Až vejdu

Až vejdu do stánku

tvého těla

a zazvoní hrany

(tichounce tiše

jako když na slánku

usedne včela)

ne abys říkala:

Nyní a ještě teď…

děj se co děj…

A ještě jednou naposled

se do krvava směj…

V divadle

V šatně voní hřebeny

a nohy v dlouhých róbách

vypleskávají ozvěny

v krásných mezidobách

Pak oči oči večeří

a dívkám odstávají brože

než páni s hladkou kadeří

je vyvedou zas z lóže

Jarní tání

Ovečky rampouchů

klečely v okapech

jako bílý mnich

schoulený do kápě

a přišly jarní víly

duhu na rtech

podojit krásná vemínka

a houpaly se v nártech

Úryvek z deště

Prší Svět malých modrých vlaštovek

tesklivě tluče křídly

Do kostí promočené kamení

žbluňká pod chodidly

Dívky si z deště

pletou copánky

Na spáncích jim voda

natahuje moldánky

Bílá vánoční báseň

Na bledé dívky padal sníh

Andělé zhluboka dýchali

v zasklených roklích

Vzduch lámal se jak křišťál

tam kde se milenci dotkli

V okapech paměti rampouchy vzpomínek

zvonily klekání

U ohně zamrzli

Máchovi cikáni

Nemohu spát

Noc vytančila

z krásné mučírny

povlékla mi

lůžko sny

a když jsem usnul

až jsem snil

spánek mě znovu

probudil

Milenci v únoru

Miláčku netřes se zimou

a zapal si

ohýnek ve sněžném

stínu za palci

Podej mi ruku

Ach ty sis nechtíc

na mých rtech

spálila nehty!

Návrat z karnevalu

Kroky v ničem

Ticho Náplast v tváři

Oči v masce

přestaňte zářit

Zářící oči

sestry poslední Gorgony

Osud zvedá víčka Padají stíny

do sluneční koróny

Vzpomínka

Daleko od půlnoci hoří les

plný svatojánských mušek

Milenci stojí na kopcích

a svírají si duše

Ďábel by křičel

Bůh se zajíká

Daleko od půlnoci hoří les

a svítí do ticha

Cesta kamene

Šly děti z kamene

po tenkém ledě hvězd

a nesly zpívající květiny

jimž bylo dáno věčně kvést

V zamženém střípku očí

světlušky sluncí splývaly

Šly děti z kamene bolesti

a zpívaly

Dívka před zrcadlem

V zazděném vesmíru

na rubu zrcadla

slza se na prach rozpadla

Tvář dívky

na druhé straně

měla dlouho zamyšlené dlaně

Básníci

Hle děti které plují věčně po vodě

a verše skládají

Jak slzy plují po vodě a rozbíjejí kameny

plné šalmají

Tak plují věčně v zrcadle

a zpívají šeptají hádanky

A nad trny se otvírají

rudé studánky

Poslední sklenice

Sklenice usměj se do prázdna

Kde jsou ti lidé? Kde je to víno?

Hlubiny výšek a propast dna

co lidé na ústech minou?

Nehybní chodci brousí hrob

Mramor studeně plane

Jen voda voda beze slov

protéká děravým džbánem

Věčný tulák

Jít hebkou travou úsvitu

jak tulák věčně jít

sladká i hořká stigma vůní

do duše uchopit

Na pásek květiny

zachytit písničku drozda

Přehrát jí dívce na ústech

a do tónu ji rozdat

A usnout tiše jako stéblo

pod bílou jabloní

čekat než tě slunce vzbudí

než cvrček zazvoní

Jít běžet letět

ve větru se chvít

a v poledne se

na skok zastavit

v hospůdce smrti

ve stínu jasanů

kde padají nejhlouběji

slzy do džbánů

Pak vyjít do světla

jak čarokrásné dítě

a zase jít a jít

– a nikdo nevidí tě

Jít hebkou travou úsvitu

jak tulák věčně jít

hořká i sladká stigma vůní

do duše uchopit

Zelený svět

Kočičí oko starého rádia

šklebí se v šeru pokoje

Svět je jen užaslé šumění trávy

Jediné zelené okno je

Tráva roste a umírá

zpívá neslyšná slova

Kočičí oko se zavírá

znova a znova

A duše pomrkává v čase

štěrbinou paměti hledí

Všechno je tak strašně poprvé

tak strašně naposledy

Tak strašně poprvé

tak hrozně naposled

v zeleném oku rádia

chvěje se svět

Chvění

Miláčku já jsem pavouk v síti

a muška ty

Chvějeme se

jako omámené muškáty

Žádný z nás neví o kruté lásce

a bolesti

kterou nás osud svírá

Třeseme se o své neštěstí

jak trny o růži

a růže o vůni

Místo srdcí nám v hrudi září

královské koruny

Město bolesti

Jde anděl městem bolesti

a všude hledá hrob

Jde anděl ránu na srdci

a ptá se na hřbitov

Tma plyne kameny

a navrací se z nich

bezedná jak řeka

na březích

Přes kámen anděl

s ďáblem šeptá si

Obrazy mlčí

Hudba halasí

Svatostánky hrobů

rajská bednění

zamlčené zámky

v zemi pod zemí

podivná paměti

zašlá v dáli

Kam plujete

mé skály?

Zářivá

Hořelo mi mezi prsty

Díval jsem se do slunce

když vyplouvalo z hor

Můj otec svíral horké otěže

„Nač asi myslí

malý Faeton?“

Pravdivé zrcadlo

To co jsi miloval

je tím čím žiješ

– na líci sen

na rubu poezie

Rozbij to křehké

uvnitř napadrť

Na líci zbude sen

na rubu smrt

Dosud v říjnu

Sedím na verpánku večera

a vyřezávám oblaka

z šedivé kůry podzimních mlh

V lítosti větru

stromy si strhávají

krvavé náplasti

Krajina se stařecky seschla

Nejvyšší stromy rostou

na kraji propasti

Sklenění andělé

Potkal jsem ráno ptáka

který polykal listí

a střepy ze skleněných andělů

Šel jako slepec po strništi

Promluvil na mě jazykem

narudlé podzimní hlíny

až se mu z peří spustila krev

hořká jak víno od hostiny

Potkal jsem ráno píseň

která neznala svá slova

Byl říjen Na nebi leželo slunce

Nikdo je nepochoval

Zelený lovec

V potoce syčí voda

Svíjí se a klouže

pod bójemi lopuchů

A pstruzi jako finské nože

bodají do vzduchu

Jde rybář po dně zenitu

na hlavě zelený tralaláček

a nebe plné blankytu

Ukřižoval zlatou mušku

na rybářský háček úsvitu

Před bouří

V kapličce květin

rouhá se hořce

večerní ticho

vzdálené bouřce

Stesk zvoní v okvětí

Roztrhl krunýř

Nahá dívka vyšla

z fialové luny

Fragment

Zas něčí žal

roztrhl masku očí

Hodil ji

k nohám básníka

Co je to život?

Slza rozbitá o číš

která hned

zasychá…

Dívka v trávě

Ráno když z dlaní

vytleskáváš spánek

znějí varhany

z protější stráně

Sny se ti v očích chvějí

jak rosa na keřích

Takové kráse

každý uvěří

Soumrak

Sýček si zpívá

Zmámil mě děs

Strnule se dívám

do nebes

Smráká se

Krev padá na sad

Smrti krásná tanečnice

přestaň si sukni

plnou lebek

kasat!

Šepot

Usínám

Neusnu

Slyším šeptat

tmu

Do domu se mi vkrad

pohodný ponocný

a kat

Sen

Skleněná panna v lomu

vydechla slavíka

Dosnil jsem

Dotikal

Vzbouzím se nahý

na černém negativu hlíny

Bůh právě rozsvítil

Mé lásky viník

Osudová

Psí víno vrásek

na dlani

Osud

je podzimní pták

Dítě se v kruhu

nezraní

Básník

si vypálí zrak

Koncert

Na černé klávesy zívá smrt

na bílé usmívá se

Nohama občas do taktu

sešlápne báseň

A v osudu je vyprodáno

Hudba zaléhá v uších

Básníci v první řadě

slavnostně vypouštějí duši

a vrhají se k nohám

jízlivé bohyně

která zívá a usmívá se

gramofon času na klíně

Podzim

Mlha je smutná

Ze všech nejsmutnější

Protože nikde

není zdejší

Prší Tiše se spouštějí

provazy do pohádek

Na mezi večeří

Josef Václav Sládek

Zářijové svítání

Slunce se choulí

v narudlém kabátci

Vítr jak fakír

píská v oblacích

Ráno se natáhlo

na mokrou zeleň

Úvozem mlh jdou

česáči chmele