PODIVNÁ PAMĚŤ

Ladislav Szalai

Copyright© 2014 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 1998 by Ladislav Szalai

Copyright© 2014 Cover by qelb

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-122-6 (ePUB)

ISBN: 978-80-7482-123-3 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-124-0 (PDF na CD)

Podivná paměť

Apoteóza snění

Loňské rány

Víno

Milenci

Ptáci

Nic

Říjnová noc

Slovo poezie

Jednoho dne

Večerní

Čas hájení

Balada

Sedmá zahrada smrti

Marnost

Epitaf

Této noci

Ticho

Ty

Konec podzimu

Černá lucerna

Vteřina v říjnu

Milostná za bouře

Únor

Světlo po dědečkovi

Noc která se v květnu mračí

V červenci zrána

Když píšu báseň

Zvoník poslední smrti

Byla ve mně

Pohlednice z dětství

Střepiny hvězd

Touha

Mít

Domov

Múzy

Cesta

Déšť na jaře

Učnice

Vzpomínka z mládí

Ztracené prsteny

Zamrzlé dveře

Podzimní vodotisk

Vojkovský hřbitov

Podzim s básní

Usínajícímu chlapci

Kováři

Osika

Hodinář

Slova

U větrných mlýnů

Večerní požár

Autobiografie

Podzimní fragment

Červánky

Smaragd

Básnička

Večerní báseň o spící dívce

Cesta

Podzim

Maličká básnička pro Boženu Němcovou

Jiný zpěv

Cesta zpět

Říjen

Lednové torzo

Bílo

Ve stáji

Hračky

Do ztracena

Zpěv

Sdělení

Samota

Žal

Obrázek

Na konci srpna

Piják

Svatý pohřeb

Noc

Trubači října

Plula loď

Milenky bláznů

Dívko nahá

Věštba

Červen

Den

Idyla

Poslední divadlo

Zima

Záchvěv

Glosa

Poezie

Dva poutníci

Poslední zvonění

Na lovu

Svítání

Dívky zjara

Podzimní

Půlnoční láska

Smějící se dívka

Babičce

Epitaf

Víno

Nad propastí

Záblesk

Modrá podzimní báseň

Pražce

Vzdálená ozvěna

Klepání na dveře

Nevlastní životopis

Ďábel

Dvě podzimní noci

Opojná noc

Podivná paměť

Ladislav Szalai

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Romány ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Napětí

Recepty

Básně

Slovo nakladatele k NEPLATÍCÍMU čtenáři

Podivná paměť

(Výběr básní z let 1982 – 1998)

Romance Szalaiové

z rodu zlatých slunečnic

Apoteóza snění

Přišli jste zase ohmatat můj sen?

Jděte si po svém černí hrobaříci!

Zastrčte tykadla Stejně vejdu neviděn

a neslyšen a snící

Můj kruh je uzavřen jak aureola

nad Boží tváří v tichu

Kroužím v něm šťasten Možná nepovolán…

S pýchou Titaniku

Jen hmatejte po tepu mého snění

a zakreslujte v mapách jeho stín

Přišli jste očichat květ nad kořeny?

Do kalichu vás nevpustím!

Loňské rány

Ještě v nás voní loňské ovoce

Loňské sněhy nám podbarvují kůži

Ještě jak loňské ryby v potoce

žilami paměť táhne jak skruží

Ještě tu loňské větry vypalují stráň

a loňská rozcestí jsou plna krve Krista

Ještě z nás trčí jizvy loňských ran

Ale ta víra byla čistá!

Víno

Dobré víno

suď dle skonu

Mrtví dbají

na oponu

Je to vůle

zmámeného boha

jemuž se ta báseň

rouhá

Jak jinak

by se vzneslo

co je v poezii

bez slov

Milenci

Jdou za ruce už sedmý černý les

Na loukách zelených jim pod nohama

posténává pokosená tráva

Ach jak je sám Ach jak je sama

Jdou za ruce a za srdce

Špalírem úzkostí jdou se skloněnou hlavou

Kde se to stane? Kde a jak?

Noc Stříbrné sítě Smutný černý pavouk

Jdou steskem vzduchu Výpary květin Sovím žalem

Ne prosím Prosím tady ne!

Tak divný měsíc pluje nad námi

na té hořké mrtvé hladině

Jdou klokočím a sasankami

V potoce kamení

Slyšíš jak zvoní ve stráních zetlelé dubové listí?

Ty budeš studna a já budu roubení

Šli za ruce už kdovíkterý les

A pak jim nohy ztěžkly k umdlení

Ptáci

Je zvláštní

že ptáci nikdy neztrácejí

vítr z křídel

a dálku z očí

že moře přijde nakonec do nebe

a mračna zapouštějí kořínky

do jarní hlíny

že člověk udolán životem

přijímá smrt pod obojí

jako nekonečnou svátost

a ticho

to ticho

má jen jedno tajné slovo

Nic

Kdybych měl to co mám

když jsem neměl nic

měl bych co bych neměl

kdybych měl dnes víc

Ale že mám to co mám

abych měl co nemám

víc ve víc si schovávám

a nic v ničem hledám

Nic ničím ustane

k Pravdě Boží

Smrt je ta květina

jíž se kořím

Říjnová noc

Seču

Seču ostřici

s ostřím k měsíci

Vyhnána jeleny

z teskného domova

slavnostně skonala

noc říjnová

Slovo poezie

Slovo poezie

je vždy prosté

Co je v něm bez hnutí

pohnutím roste

V básni

je všechno úkladné

Nejuzamčenější představa

se sama ukradne

Zlodějská vnuknutí

střeží se v sobě

přinášejíce si

zasmušilou oběť

Zoufalá krása

není k udržení

Čím víc ji prosíš

nenachází ceny

Jednoho dne

Tvář masky mumlala

v kameni nad srázem

kde dítě hrálo si

s hladovým obrazem

V zasněžené zahradě

přistih jsem ženu Jas

Na nahých zádech vlál jí

krápníkový vlas

Večerní

Sedí chlapec nad perem

divně se usmívá

Vichření hran za stěnou

duši rozchvívá

Kolem hlavy lampy

krouží bělásek

Uplakaná matka

šije rubášek

Čas hájení

Milenci blázni

už se zavřel vřes

a srdce v lázni

hořké touhy vře

Kdo se pomodlí

za vaše duše

až masky cherubí

přestanou slušet

Balada

Vesnicí večera

šli nazí žoldnéři

Ne ani nešli snad

jen stáli u dveří

Břicha bubnů

praskala pomalu

Obecní blázen

si kreslil píšťalu

Co chtěli? Nevím

Přišli Odešli

Blázen je všechny

do dveří obkreslil

V slaměné halence

prorostlé od trávy

řetízek chudoby

děravé rukávy

do noci dlouho pak

stál ještě na skále

podoben strasti své

a píšťale

Sedmá zahrada smrti

Nějaká cizí žena šla

v šlépějích pohřebního mumraje

Lebka na kůlu tančila

sotva ji zahlédla jen

A když se brána otevřela

průvod se zastavil a zděsil

Namísto hřbitova tu jáma zela

v které šuměly lesy

Marnost

Jde z dýmu do dýmu

slepota věcí

V prach prachem plá

záludnost léčí

Není usmíření

v klíně krásných žen

Není rozhřešení

Kruh je uzavřen

V hloubi květin šumí

uštěpačný déšť

Je jen jedna cesta

Cesta mrtvých cest

Jde z dýmu do dýmu

slepota věcí

V prach prachem plá

záludnost léčí

Epitaf

Snilo se mi o ráji

kde bych verše psal

ale ďábel

mě oklamal

Slza se chvěje na kameni

jak za ní stékáš tich

Ptáci se lepí na kořeny

a po větvích

Této noci

Kojná děvko chudých

smrti nesmrtelná

zavři této noci

nepokojná stehna

Zavři této noci

klín jenž hmatá ve tmě

Smrti nesmrtelná

veď mě

Ticho

Hluboko

hluboko pod kameny

se kamenují sny

mrtví v kořenech růží

Panenky očí si šlapou po sukních

Za nimi na patách přilepení

vrávorají muži

Ty

Bujarý žal

ti pod víčky

klape pohřebními

střevíčky

Prsy tvé jak nahryzlá

poupata tkví

v ratejně sladkého

ospalství

Konec podzimu

Zašláp jsem vítr Syčel

jak vypouštěl duši

Zamkl jsem strom a zahodil klíče

Zbytečně bušíš:

Tohle byla

úplně poslední mise

Dveře jsou teď naruby

jak pravda v starých spisech

Černá lucerna

Je tma

jak v zhaslé lucerně

Hlína je kyprá

a stíny důvěrné

Nořím se do sazí

V překrásných důlcích

na nebi dole plá

tisíce sluncí

Vteřina v říjnu

Až horny hrdel jeleních

zatroubí do krve

na lesních ratištích

vteřino dotrvej

a staň se věčností

Jestliže však tvůj let

byl jenom obrazem

vteřino vrať se zpět!

Milostná za bouře

Tep deště

Oscilograf  blesků

Přijď večer pod spálenou švestku

až měsíc bude kalný

jak bělmo cikánky

Tep deště

Oscilograf  blesků

A já tě vysvobodím

z rozeklané studánky

Únor

Přijeli andělé

drsní verbíři

Přivázali koně

ke kříži

Vtrhli do domů

kde nikdo nebydlí

Všechny obrazy

odnesli pod křídly

Světlo po dědečkovi

Dědečkovu duši

orámoval hrob

když pršelo

a kvetl ptačí zob

Nazlátlý kouř

jeho dýmky

točí se dosud

nad kelímky

pod stromy

v Lovčické hospodě

A možná dosud

jen tak mimoděk

jeho hlas někde

aniž tuším

zpívá nad

rozpletenou nůší

a jako teplo z kamen

betlém s jehňátky

z jeho úst

se řinou pohádky

Po dědečkovi ze starých

krásných dob

zbyl doma

prozářený strop

Jeho duši

orámoval hrob

když pršelo

a kvetl ptačí zob

Noc která se v květnu mračí

Co je to za noc

která se kaboní

když se déšť sprchuje

v rozkvetlých jabloních?

S takovou nocí bych

netančil ani v listopadu

Tak už se nemrač

ty černá vzadu!

V červenci zrána

V červenci zrána jde ticho krajánek

od mlýna k mlýnu věčnosti

a hlína potichu si zkouší Ikarova křídla

překrásně vzdušná v červenci zrána

Kouří se ze hřbitova

V omamném vánku chrastí stařenky

to zlaté chrastí vrásek na podpal

Půvabně kroutí se v zrcadlech pomníků

zažloutlé bible tváří

hadím švabachem času popsané

A za zrcadlem na hromádkách lehkých ptačích kůží

hlína si zkouší Ikarova křídla

v červenci zrána

V červenci zrána tak tiše předou

mlýny z pápěří

Kouří se ze hřbitova

A dým se sladce usmívá

Když píšu báseň

Když píšu báseň

jsem vesnice vypálená

Mladý hrob ve mně

vykřikuje jména

a já se rozpomínám

Jsem posvícenská noc

Když píšu báseň

volám o pomoc

Zvoník poslední smrti

Stál na věži

a zděšen hrál

na zvon v němž

srdce nahmatal

A jak zvon bil

strašně se smál

že Jeho srdce

rozhoupal

Byla ve mně

Byla ve mně

studna kamenná

pro niž nenašel jsem

slova ani dna

Abych zahléd vše

co se v ní skrývá

zavřel jsem oči

a začal zpívat

Pohlednice z dětství

Bělásku

ty jsi knížetem

jarního nebe

a květin

Růže

pod krásným korzetem

ani nedýchá

když letíš…

Střepiny hvězd

Večere prosím

nebuď tak břeskný

Jsem jak seschlý

breviář

Po klamných květinách

teskním…

Střepiny hvězd

nechť rozervou mi tvář

Touha

Až se mé oči

protaví k mým ústům

otevři dveře

a ustup

Jdu do sklepa

Někdo tam píská

jak jazyk ryby

která si stýská

Mít

Ach mít tak

solné doly na měsíci

a obcházet je

s dutou svící

Mít aspoň buben

který nepropouští

pražádný zvuk

a jít s ním pouští

Mít jenom jistotu

že lze co mít

Mít naději

Mít klid…

Domov

Možná mám rád i tmu

s jinými okny

než svítí u nás

dásničky dítěte

žvatlají krásná slova

když se prostře

a džbánky loktů

smějících se dívek

zvoní sednicí

kde lampa spící pták

stříbrným štětcem

roztírá obrysy tváří

jako by chtěla namalovat

příchod světce

možná mám rád

i jiná svítání než ta

jimiž jdou k ránu u nás

ženy budit muže

zatímco na stolech

sklenice mléka

rozpínají křídla

a máslem namazaný chléb

leskne se jako klouzek

pod smrčkem

možná mám rád

prostotu cizích domů

s cizími verandami

zavěšenými pod nebem

jak tyglík písku na vahách

stejně tak

jako bych seděl

na verandě babiččina domu

a dlouze zaléval květináč

ale za okny

která svítí ve tmě

tady u nás

Múzy

(Karlu Sýsovi)

Jdou múzy

z dlouhé chvíle

nevyspalé

a pošetilé

jdou v krásných

nočních košilích

na ústech spící

motýly

básníky vzbouzet

z usínání

Jdou múzy

za stmívání

Jdou múzy Tiše

prostupují zídky

Ach neplašte

ty noční skřítky!

Cesta

V domečku hoří

Blázen počítá

Déšť řeže do říms

křivá koryta

Stín smrti si vyšláp

Noc je bílá

Z domečku vyšla

hořící víla

Déšť na jaře

Lítostí zamokřený sad

Škrábe to po skle

v kostřičkách jabloní

zjizvených mladým větrem

Ve větvích vrší se ten pohyb shora

drobnými propastmi

v žilkách světla na lístcích

jak v obrázcích se svatým Petrem

Učnice

Jehla a náprstek

kapička krve

neapolitánským hedvábím

vyšíváš knoflíkové dírky

deště za oknem

Kolik ti může být

Je ti šestnáct

Krejčovská křída slunce

načrtla cestu švů

Řetízkový steh

padajících kapek

listí šumící za sklem

přední steh zadní steh

ústa na chvíli zjihnou

v klínku na rukávě

kapička krve slza

zase sis vzpomněla

skryté zapínání má život

našívané kapsy

vlasové sámečky a vsadky

V nejhlubším výstřihu

zoubkové okraje

Vzpomínka z mládí

Tma byla horká

jako roztančený brus

Hryzal jsem úplněk

z tvých nakloněných úst

Polykal jsem hvězdy

srážel oblaka

úzkostí omýván

jistotou oplakán

Šílel jsem poselstvím

a slídil po zradě

sám s tebou sám

se stromy na sadě

Ztracené prsteny

Na Boží hod

když z břicha ryby ještě trčí zvon

po vodě vracejí se ztracené prsteny

Zbytečně nakláním se přes balkón

Ach zase vracejí se vracejí se

ztraceny

Zamrzlé dveře

Ve dveřích za domem

myriády let

hřmí černý příboj

láme se led

Za tím kdo přes práh

projde dveřmi

poslední jízda Valkýr

přehřmí…

Podzimní vodotisk

V červené hlíně

kvetou okaríny

Bože řízni

Jsem plný krve

a žízním

Vojkovský hřbitov

Andělu sáhnout si na křídlo

ve vodě kámen nahmatat

na nebi dotknout se ptáka

Tisíc let padá už voda rezatá

tam dolů na hřbitov

a nikdo ji neslyšel plakat…

Podzim s básní

Můj stín

– tmy volavka

Odkvetla bílá hluchavka

Jen ticho

lechtá v uších

Co není slyšet

směje se duši

Usínajícímu chlapci

V podhradí tmy

až spánek odemkne

železná panna touhy

tvé tělo obemkne

Hřeby se zaboří

Tvá hlava zaspí

v líbezné propasti

pod lvími náspy

Kováři

Kalili kováři

kalili duhu

Krvácelo na sekyru

sedm modrých pstruhů

Sedm modrých pávů

ovívalo výheň

aby ohni nevychladla

čarodějná líheň

Osika

Bojím se motorové pily

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Podivná paměť.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.