Upozornění

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele.

Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Galén

Na Bělidle 34, 150 00 Praha 5

www.galen.cz

© Galén, 2012

Vlastimil Třešňák

THE VOLE –

HRABOŠ HRDINA

(z cyklu Konopných pohádek)

GALÉN

Všechna práva vyhrazena.

Tato publikace ani žádná její část nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršním systému nebo přenášena jakýmkoli způsobem (včetně mechanického, elektronického, fotografického či jiného záznamu) bez písemného souhlasu nakladatelství.

© Vlastimil Třešňák, 2011

© Galén, 2011

Cover illustration © Vlastimil Třešňák, 2011

Photos © Vlastimil Třešňák, archiv, 2011

ISBN 978-80-7262-863-6 (PDF)

ISBN 978-80-7262-864-3 (PDF pro čtečky)

Obsah

Díl první

Kapitola I UDATNÝ HRABOŠ LUBOŠ

Kapitola II LUBOŠOVI RODIČE

Kapitola III NĚCO MÁLO O LUBOŠOVI

Kapitola IV LUBOŠOVA VÍTĚZNÁ PRÁCE

Kapitola V ZPĚT DO SOUČASNOSTI

Kapitola VI NĚCO MÁLO O FOTŘÍČKOVI

Kapitola VII MEZI BAMBÍNY

Kapitola VIII DOBRÁ ZPRÁVA

Kapitola IX ODLET Z KARLÍNA DO USA

Kapitola X V USA

Kapitola XI FRANTIK SE NAŠEL

Kapitola XII NÁVRAT Z USA

Kapitola XIII RÁNO V HLUBOČEPÍCH

Kapitola XIV LUBOŠOVA MATIČKA BĚTA

Kapitola XV ZPĚT DO HLUBOČEP

Kapitola XVI STOLETÁ VODA

Kapitola XVII ZPĚT DO HLUBOČEP (II)

Kapitola XVIII PRĎOLOVÉ!

Kapitola XIX HRABOŠKA BOŽKA Z PASTOUŠKY

Kapitola XX BOŽENČINI RODIČE

Kapitola XXI DĚTMA NEZATOPÍŠ!

Kapitola XXII VŠEDNÍ JITRO V PASTOUŠCE

Kapitola XXIII A JE PO POTOPĚ!

Kapitola XXIV LUBOŠOVA VESELÁ POMSTA

Kapitola XXV PADLA!

Kapitola XXVI NA VIDOULI!

Kapitola XXVII SVATBA MUSÍ POČKAT!

Kapitola XXVIII LUBOŠ SE ROZHODL

Kapitola XXIX AFÉRA PRVNÍHO TAJEMNÍKA CHRUDOŠE

Kapitola XXX KDO JE CHRUDOŠ?

Kapitola XXXI STOKLASOVO ODHALENÍ

Kapitola XXXII IZSHMP PŘIJÍŽDÍ

Kapitola XXXIII MEZI PLOTY

Kapitola XXXIV NOVÁ 100PA!

Kapitola XXXV ZPĚT DO TUNELU

Kapitola XXXVI KOLAUDACE TUNELU

Kapitola XXXVII UŽ PRD!

Kapitola XXXVIII MORDA SVRBA, SVIŠŤ SE ZVLÁŠTNÍM ZLOZVYKEM

Kapitola XXXIX LÁSKA PODLE PROF. DR. HRB. KOUKALÍKA

Kapitola XL PŘÍPRAVA SVATBY

Kapitola XLI KDO JE LENKA DVACULÍKOVÁ?

Kapitola XLII RÁNO, PÁTEK TŘINÁCTÉHO

Kapitola XLIII KONEČNĚ OBŘAD!

Kapitola XLIV KDO JE VLASTNĚ BOHÁČEK PLANĎÁK?

Kapitola XLV PLANĎÁKOVA KARIÉRA

Kapitola XLVI ZPĚT NA SVATBĚ

Kapitola XLVII KDO JE MEŠUGE BOB DYLINA?

Kapitola XLVIII SVATEBNÍ CESTA

Kapitola XLIX VYPLUTÍ

Kapitola L NA ŠIRÉ VODĚ

Kapitola LI SETKÁNÍ S VYNÁLEZCEM

Kapitola LII MLHA!

Kapitola LIII DALŠÍ SETKÁNÍ

Kapitola LIV SPLAV!

Kapitola LV ŽOFÍN

Kapitola LVI FEJETONISTA

Kapitola LVII ACH, TI DISIDENTI!

Kapitola LVIII MALÁ ODBOČKA

Kapitola LIX POKRAČUJEME V PLAVBĚ

Kapitola LX PUCH!

Kapitola LXI ŠTVANICE

Kapitola LXII CÍL!

Kapitola LXIII RÁJ NA ZEMI!

Díl druhý

Kapitola LXIV UDATNÝ HRABOŠ VÍŤA

Kapitola LXV NĚCO MÁLO O VÍŤO VI

Kapitola LXVI PROČ UŽ NENÍ KÁJA DI MAŘÍK VÍŤŮV IDOL?

Kapitola LXVII RÁNO NA PLACE

Kapitola LXVIII PO POLEDNÁCH

Kapitola LXIX KÁJA DI MAŘÍK SE VYBARVUJE

Kapitola LXX PIŠTA A RŮŽENA

Kapitola LXXI FILM JE DOTOČEN

Kapitola LXXII CO S VÍŤOU?

Kapitola LXXIII KRÁTCE O MISTRU ANDROŠOVI

Kapitola LXXIV U MISTRA ANDROŠE

Kapitola LXXV O UDATNÉM ICIKOVI

Kapitola LXXVI ŠTĚSTÍ V NEŠTĚSTÍ

Kapitola LXXVII VE WALTROVCE

Kapitola LXXVIII ICIKOVO NEŠTĚSTÍ

Kapitola LXXIX ICIKOVO ŠTĚSTÍ

Kapitola LXXX KONEC SMUTNÉHO PŘÍBĚHU

Kapitola LXXXI ZPĚT DO NORY MISTRA ANDROŠE

Kapitola LXXXII HOUSTINEC OF THE RISING SUN

Kapitola LXXXIII V LOGÁLU

Kapitola LXXXIV PRÁZDNÁ KAPSA

Kapitola LXXXV HOSTINSKÝ VALCHA

Kapitola LXXXVI ZPĚT V LOGÁLU

Kapitola LXXXVII NA SHLEDANOU V SOBOTU!

Kapitola LXXXVIII SOCHAŘ PABLO PAKOŠ

Kapitola LXXXIX PAKOŠOVA KARIÉRA

Kapitola XC ZÁVĚR SOUTĚŽE

Kapitola XCI HALALÍ!

Kapitola XCII HRABOŠI SE SCHÁZEJÍ

Kapitola XCIII SVIŠTI SE TROUSÍ

Kapitola XCIV HALALÍ SE ROZJÍŽDÍ!

Kapitola XCV PROGRAM ZAČÍNÁ

Kapitola XCVI SVIŠTI PROVOKUJÍ!

Kapitola XCVII INTERMEZZO

Kapitola XCVIII MISS MOKRÉ TRIČKO

Kapitola XCIX INTERMEZZO II

Kapitola C KDO MAŽE, TEN JEDE!

Kapitola CI TOMBOLA

Kapitola CII PŘED USNUTÍM

Kapitola CIII PROF. DR. HRB. KOUKALÍK POKRAČUJE

Kapitola CIV SCHŮZKA VÍTI A SLEČNY JIŘINY

Kapitola CV SCHŮZKA ICIKA A SLEČNY SONI

Kapitola CVI U BAZÉNU V PODOLÍ

Kapitola CVII KDO JE ROPOUCH ZO ZÁKOPCA?

Kapitola CVIII KONEČNĚ PETŘÍN!

Kapitola CIX V NÁRODNÍM TECHNICKÉM MUZEU

Kapitola CX ZÁVĚR PROHLÍDKY

Kapitola CXI KDO JE TEDY PIŠTA LANGOŠ?

Kapitola CXII ZPĚT V TECHNICKÉM MUZEU

Kapitola CXIII KRÁTCE O PRŮVODCI DROBNÝM

Kapitola CXIV KONEČNĚ PETŘÍN!

Kapitola CXV ÚTERÝ

Kapitola CXVI ODKRÝVKA BETONU

Kapitola CXVII S CHUTÍ DO TOHO!

Kapitola CXVIII CO TEĎ?

Kapitola CXIX DOKTORKA STÁŇA ŠUBRTOVÁ

Kapitola CXX STÁNINA KARIÉRA

Kapitola CXXI ANAMNÉZA/DIAGNÓZA

Kapitola CXXII BLÍŽÍ SE PRÁZDNINY

Kapitola CXXIII NASTALY POLOLETNÍ PRÁZDNINY

Kapitola CXXIV PŘÍPRAVA NA CESTU

Kapitola CXXV MALÉ EXTEMPORE PRO POBAVENÍ

Kapitola CXXVI CESTA DO CÍLOVÉ STANICE

Kapitola CXXVII U CÍLE

Kapitola CXXVIII CESTA NA STARÉ BĚLIDLO

Kapitola CXXIX NA STARÉM BĚLIDLE

Kapitola CXXX SAMA BABIČKA

Kapitola CXXXI A JDE SE!

Kapitola CXXXII CESTOU NA ZÁMEK

Kapitola CXXXIII AVŠAK CO TO NAJEDNOU?

Kapitola CXXXIV VŠE SE VYSVĚTLILO

Kapitola CXXXV KDO TO BYL?

Kapitola CXXXVI RATIBOŘICKÝ ZÁMEK

Kapitola CXXXVII PŘED ZÁMKEM

Kapitola CXXXVIII V ZÁMKU

Kapitola CXXXIX POKROUTKY!

Kapitola CXL DUCH!

Kapitola CXLI VYSVĚTLENÁ ZÁHADA

Kapitola CXLII KAPUCKA

Kapitola CXLIII BABIČKA A KNĚŽNA KONEČNĚ OSAMĚLY

Kapitola CXLIV V KOMNATĚ KOMTESY HORTENSIE

Kapitola CXLV HLAD!

Kapitola CXLVI ZTRATILY SE DĚTI!

Kapitola CXLVII ÚPRK ZE ZÁMKU

Kapitola CXLVIII U SPLAVU

Kapitola CXLIX V KIOSKU

Kapitola CL ZELENÁ KNÍŽKA

Kapitola CLI FILM ZAČÍNÁ

Kapitola CLII OPĚT V KIOSKU

Kapitola CLIII PST!

Kapitola CLIV ANO!

Kapitola CLV CO TEĎ?

Kapitola CLVI PRONÁSLEDOVÁNÍ

Kapitola CLVII NA MÝTINĚ

Kapitola CLVIII ZÁCHRANA V POSLEDNÍ CHVÍLI

Kapitola CLIX ZADRŽENÍ LUPIČE

Kapitola CLX PŘÁTELÉ SE OPĚT SCHÁZEJÍ

Kapitola CLXI ZPĚT V KIOSKU

Kapitola CLXII HRDINOVÉ DNE

Kapitola CLXIII VESELÍ

Kapitola CLXIV KONEC DNE SE BLÍŽÍ

Kapitola CLXV SOBOTA RÁNO

Kapitola CLXVI NA NÁDRAŽÍ

Kapitola CLXVII KNĚŽNIN DAR

Kapitola CLXVIII NASTUPOVAT!

Kapitola CLXIX KRÁTCE O KRTKU MULLEROVI

Siru Robertu Badenovi-Powellovi

Blbečci,

víte vy, že když se na sudý rok narodí malý hraboš, rodiče mu většinou dají křestní jméno na R? To už je taková hraboší tradice.

Pojmenují ho například Ricardo, Rupert nebo hrabě Rudiger. Příjmení pak malý hraboš zdědí po místě, kde se narodil. Po rajónu, kde v době jeho narození stádo hrabošů sídlí, kde hrabe...

* * *

Jenže rodiče našeho hrdiny ráčkují, a na R v křestním jméně pro syna si netroufli. Rozhodli se pro písmeno L.

A v den, kdy se jim synek v noře narodil, hrabali zrovna v Hlubočepích.

Takže synáček dostal do kolébky jméno - Luboš z Hlubočep. Udatný hraboš Luboš z Hlubočep...

Díl první

Kapitola I UDATNÝ HRABOŠ LUBOŠ

A to vám bylo mezi jeho vrstevníky posměváčků! Prý hraboš - Luboš! „Cha, cha!” až se za žebra popadali. „Hraboš - Luboš!”

Nejvíc se Lubošovi posmívali kamarádi Ricardo, Rupert a hrabě Rudiger. Ale na Lubošovo příjmení si ti tři netroufli, svrabi. Všichni totiž byli, stejně jako Luboš - z Hlubočep. Pouze hrabě Rudiger byl von Hlubotschep. Ale Lubošovu křestnímu jménu, tomu se vychechtat nemohli. „Hraboš - Luboš!” smáli se rýmovaně, prďolové. „Che, che!”

A mladí hraboši se chechtají vysokým hlasem. Jejich chechot bývá slyšet i na Zlíchově. A při dobré slyšitelnosti až na Smíchově u Anděla...

* * *

A právě u Anděla rozbil ten hraboší smích v kadeřnictví broušené zrcadlo, flakón kolínského parfému č. 4711 a bezpečnostní sklo okna vedlejší pizzerie.

„Ať Moaí čuměj!” křičel tehdy na celý Anděl jistý Mešuge Bob Dylina.

„Šlendrián!” shrnul to pak náhodný kolemjdoucí, mladý boháček Planďák, věčný remcal. „Šlendrián!”

V novinách sice tu spoušť paparác E. E. Kisch svedl na „kulový blesk”, ale my pravdu známe. Byl to hraboší smích.

* * *

Jediná, kdo se Lubošovi neposmívala, byla hraboška Božena z Pastoušky, Lubošova vrstevnice a kamarádka.

„Kromě Boženky se mi všichni chechtají.” Luboš měl občas už až na krajíčku. „Furt jen hraboš - Luboš. A to jsem navíc z Hlubočepů!”

„Nic si z těch Hlubočep nedělej, synku,” chlácholila synka matička Běta.

„Každý se holt nemůže narodit v Karlíně!” to Lubošovi dodal fotříček František. „Avšak i Hlubočepy mají své přirrrozené kouzlo a genia loci.”

Lubošův tatík teď' sice zaráčkoval, ale v dětství býval slavný zpěvák...

Kapitola II LUBOŠOVI RODIČE

Lubošův tatíček a matička Běta se poznali v mládí ve sportovním oddíle Čechie Karlín. Oba tehdy, pod vedením pivotmana Mickey Klause, propadli smíšenému basketbalu, ale moc jim nešel. Jejich utkání končila většinou nulou. „Co si počnem?” ptávala se Běta Luboše. „Co si počnem?”

Oba tedy zkusili českou házenou, ovšem se stejným výsledkem.

„Přihrraj!” ráčkoval fotříček na matičku, ale marně.

Zkusili i jiné míčové hry, než skončili ve skladišti merun, kde počali.

* * *

I malý Luboš si trochu šlapal na jazyk.

Inu, geny a DNA.

„Che, che!” smáli se mu.”

Kapitola III NĚCO MÁLO O LUBOŠOVI

Ale své poslání na tomto světě pojal malý Luboš vážně. Chtěl to v životě někam dohrabat.

* * *

Kromě klasického přírodního hrabu se na podzim Luboš dával najímat jako brigádník pro hrabání listí. V zimě pak, při kalamitě, pomáhal velkým hrablem uklízet z komunikací žluklý sníh a břečku.

„Sajrajt!” - a prvního ledna hrabal na Václavském náměstí odpadky a zábavnou pyrotechniku po včerejší pitomé veselici.

„Fuj...!” - jako brigádník uklízel z Letenské pláně šunt po blbých fotbalových fanoušcích a blbých volebních politicích.

Zrovna tak jste ho mohli v ulicích potkat druhého května po prvomájové veselici.

„...tajxl!” - to Luboš po komunistech a nacistech vymetal sajrajt, zbytky buřtů a kelímky od piva.

A když nebyla žádná práce na obzoru, hrabal se Luboš aspoň v antikvariátu...

* * *

„Ani kuře zadarmo nehrabe!” byl však Lubošův slogan. Za honoráře, které Luboš za hrabání dostal, si nekoupil (jako jeho někteří vrstevníci) značkové oblečení Kenvelo nebo iPod. Ne, Luboš si v antikvariátu Tichá klika pořizoval naučné knihy. Zpaměti uměl recitovat pasáže z knih Karoliny Světlé, Tigrida, Havla, Cimrmana, Kohouta, Koláře, Foglara, Badena-Powella a podobných Hrabalů. Měl jich plnou knihovnu.

Ale jeho vůbec první antikvární brožurka byla The History of Vole's Hrabing. Druhá pak Základy angličtiny pro hraboše...

Kapitola IV LUBOŠOVA VÍTĚZNÁ PRÁCE

Mimo to, že byl Luboš vášnivý čtenář, také rád ve škole psal slohové práce. V soutěži spisovatelů Magnesia Literatura, v disciplíně „Portrét známé osobnosti”, vyhrál Luboš dokonce bronz - velké balení sycené minerálky Mattoni. Podívejme se na jeho vítěznou slohovou práci.

SIR ROBERT BADEN-POWELL,

ZAKLADATEL SVĚTOVÉHO SKAUTISMU

(napsal Luboš z Hlubočep, žák 2. B)

V kanceláři organizace WOSM

(Word Organization of the Scout Movement)

Jako každoročně se i letos Sir Robert Baden-Powell rozhodl podniknout tajnou inspekční cestu po trempských osadách. Dvojníka tentokrát odmítl, chtěl se na inspekci vydat sám.

Po poradě s Mgr. Srstkou Kubišovou, vrátným Vojtou Fričem a asistentem Antonínem Benjaminem Svojsíkem si chtěl posvítit hlavně na to, zda trempové a skauti dodržují lidská práva zvířat.

Baden-Powell s dvojníkem

„Prkno? Na Kocábě?” zasmušil se Sir Baden a nabídl kolegovi Svojsíkovi, ať jede na Kocábu s ním.

Jako cíl inspekční cesty mu kolegové poradili trempskou osadu Ascalón.

„Ascalón? „,” zamyslel se Baden nahlas a přičísl knírek. „Ten je přeci u Ben Gurionu, v jižním Izraeli.”

„Kdepak v Izraeli, šéfe!” vrtěl Svojsík hlavou a zalistoval kartotékou. „Ascalón je na Kocábě, u Hadí řeky! Šerifuje tam Eman ,Sally' Prkno.”

Svojsík však odmítl, že už tam byl.

„Ať jede Frič!” bránil se a vzal roha.

„Na Kocábu?” Tam ale Vojta Frič taky nechtěl a zdekoval se.

I Mgr. Kubišová zahla kramle…

Přípravy na cestu

Sir Robert Baden-Powell si tedy příští den ráno spakoval tornu sám. K baterce přibalil červenou inkoustovou tužku a zápisník na poznámky. Do postranní kapsy opatrně uložil polní triedr a lahvičku s jódovou tinkturou a kapátko, tenkou skleněnou pipetu.

„Pro všechny případy,” řekl si, když odcházel na stanici tramwaye.

Na nádraží Braník pak Sir dojel sedmnáctkou. Ranní vlak, brdský expres Stará pára, jel na čas…

Cesta do cílové stanice

Cesta uběhla rychle. Baden-Powell vystoupil na ospalém nádraží v jakýchsi Číčovicích. Podlezl spící, stažené šraňky a dal se k obzoru, kde hnípal mělký rybníček. „Kupředu!” Sir Baden zavrhl turistické značky a vydal se vzhůru k cíli po čichu. Vedl ho instinkt a GPS. Po hodině stoupání došel oklikou na nádraží v Číčovicích. Podruhé se vydal raději do údolí, k lesu...

U prvé borovice si Baden-Powell dopnul batldres a ohrnul límec. Třírohého stetsona narazil hlouběji do očí a do lesa nebojácně vkročil. Bylo chladné nedělní a sychravé ráno, lezavě mžilo. I Siru Badenovi do duše padl chlad. Lesem hučelo to vlčí volání, za lesem pak čísi ranní křik.

„Den pro namátkovou kontrolu jako stvořený,” pomyslel si Powell.

Za lesem, nad osadou Ascalón, si Robert podal z torny triedr a zaostřil. „Ach!” křikl pak překvapeně, nevěřil vlastním čočkám.

Bylo vidět, že včerejší turnaj ve stolním ping-pongu se na Ascalónu protáhl až do ranních hodin. Baden-Powell i na dálku cítil, že osada celou noc hýřila divokou náladou. A tak nebylo divu, že nyní, v kalné deštivé ráno, trempové ochabli a zasociálněli.

Sir Robert neváhal a přeostřil na nekonečno.

Ptačí flobertky a vzduchovky chladly opřené o prázdný pivní sud. Táborák zvolna zhasínal, osada se chystala spát. Někteří trempové a trempky již ochrápávali růžové karimatky. Po osadě se rovněž volně mrouskaly zdivočelé kočky a kocouři. Ochrannou tinkturu Frontline nepoužívali. O bezpečném sexu tedy nemohla být ani řeč.

„To až řeknu Srstce!” sykl si Sir Baden tlumeně pod knírkem...

U vyhaslého ohniště bělaly vepřové kosti snědených zvířat. „Ovar!” pomyslel si Baden-Powell a nebyl daleko od pravdy. Osadní psi, v čele s Bílým tesákem, teď hladově vylízávali aluminium gulášového kotlíku. Kočičí prcálci se jim pletli pod nohy. „Jedeš, hajzle!” nakopl Tesák čtyřprocentního kocoura Mikeše do slabiny. Třínohý Mikeš se odplazil do osadní garáže; stejně mu už chyběl ocas. Hned jak Mikeš v garáži schlípl, lehl si Bílý tesák ke skácenému totemu. Trávil a vydrbával si z plsti a uší psí blechy. Poslední lahvové pivo smutně chladlo v Hadí řece mezi leklými okouny. Do lesklé zátky pivní lahve marně klovali vyhublí divocí kormoráni. „Neradostný pohled,” shrnul to Sir Robert a pokýval smutně hlavou. Za pravdu mu dala i zmoklá zplihlá vlajka na osadním stožáru. Pětistrunná kytara dávno dozněla, chybělo jí Gé...

„Sakra, hexnšus!” Stařičký šerif Emanuel Prkno naposledy ruku po láhvi líně vztáh a vzpomínal na mládí. „Zlatý spalničky!” Své těžké pistole pověsil na stožár, odepnul si khaki šle a povolil kožený opasek. Jeho šedivá hlava ho bolela a třeštila.

„Chtělo by to Brufen!” Eman nakopl Bílého tesáka do žeber a uvelebil se k totemu místo něj.

„Já už jdu spát!” říhl pak v ranním rozbřesku a naposledy zavětřil.

„Neradostný pohled.” Sir Baden-Powell si dodal odvahy, seběhl kopec a do osady nebojácně vešel.

V osadě

„Good morning!” pozdravil zhurta a vytáhl červenou tužku a zápisník. „Jdu provést namátkovou inspekci!”

„Co chceš, paďoure?” Rozespalí trempové Sira Roberta zprvu nepoznali, až pak. „Je to von? Je mi povědomej!”

„Jsem Sir Robert Baden-Powell, zakladatel světového skautismu!” představil se Sir. „Good morning!”

„Ježišmarjá, je to von! Dvojník tu byl loni!” zvolal šerif Eman Prkno rozespale, vstal a opět si kšandy oblékl. „Ahoj, Roberte!”

„Jdu provést namátkovou inspekci!” zopakoval Baden-Powell. „Připravte si ke kontrole cancáky a potvrzení o očkování!”

„Boha, tajná inspekce!” V osadě rázem začal nepřehledný mumraj a shon. „Kontrola, namátkovej filcunk!”

„No, těbůh!” křižovali se trempíci. „No, good morning!”

„Jseš vočkovanej?” ptali se jeden druhého. „Jseš vočkovanej, padre?”

„Nejsem!” vrtěl hlavou Bud Spencer - Jandečka. „A mám propadlej techničák!”

„To bude na WOSMičce zas keců!” chytal se za hlavu šerif Prkno.

„Snad to spraví nějaký všimné?” mysleli nejzkušenější padrové.

A ti nejtlustší trempové narychlo schovávali nakousnuté mcdonaldy a hamburgery a z lednic vytahovali špekáčky a buřty.

Sedm nejstatečnějších Ascalóňanů zvedlo totem a zapřelo ho satelitní anténou. „Na to se teď vyserte!” křičel na ně šerif. „Radši zameťte!”

„Jasně, šerife!” jak zmatení mravenečci pobíhali trempové po Ascalónu sem tam. „Jasně!”

„Dejte Robertovi nějakou židli!” poručil Prkno, ale nikdo ho neposlouchal.

„Musíme uklidit!” z chatek a bungalovů trempové narychlo vyváželi křovinořezy a vertikulátory a hledali zásuvku. „Šůrujem!”

Jiní kvapem vypínali své mobilní telefony a uklízeli tranzistorové televizory.

Trempky si svlékly silonové teplákové soupravy a oblékaly správné maskáčové khaki kombinézy.

„Pořádek musí bejt! Bacha na zvířata!” křičel šerif Prkno jednotlivé rozkazy. „Jak to, že jste nebyli na tetanovce, holoto?”

„Já byl na Bulovce, na vzteklině!” John Wayne - Navrátil narychlo nacpal čerstvě vrhlá koťata do jutového pytle a odběhl s nimi ke Kocábě.

„Já byl v Ikemu!” přidal se k němu Clint Eastwood - Jeřábek a zavřel kozu Lízu k manželce do celtového stanu, do áčka.

Starší trempové se na Badena-Powella podlézavě usmívali a přehnaně pečlivě vyklepávali své spací karimatky.

„Nemám z vás radost,” Sir Baden si sedl do skládací rybářské židličky, hlavu zoufale v dlaních, nervózně pozoroval pobíhající trempy. „Poženu to vejš!”

„Suvenýr, Sire?” trempky v maskáčových krojích darovaly Badenovi-Powellovi červený puntíkovaný šátek sepnutý krabičkou od zápalek, ale nebylo to nic platné.

Sir Robert Baden-Powell, zakladatel světového skautismu, z nich neměl radost.

„A nemáte hlad, Sire?” nadbíhali Ascalóňané světovému zakladateli. „Nechcete buřta? Pivíčko, rumíček, vodku?”

„Well,” pokrčil Powell rameny a přičísl si knírek, po cestě mu skutečně vyhládlo. „Rád si na ohni opeku například sojový Wurst.”

„Sakra, oheň!” sykl vztekle Sergio Leone - Kučera, vyhaslý oheň již nanovo rozdělat nešlo, PE-PO došlo. „PE-PO došlo!”

„Mám lihový primus!” vzpomněla si naštěstí Calamity Jane - Obermaierová, osadní pokladní. „Ale nemám líh!”

„Však vodka také hoří!” připomněl jí Sir Robert svou vyprodanou knihu Scouting for boys a pokusil se usmát. „Brzy vyjde dotisk...!”

„Helejte, Roberte, pěknej macek!” špekový buřt na klacek Siru Badenovi napíchl sám šerif Eman Prkno. „Špekovej!”

„Dáte si hořčici kremžskou, nebo plnotučnou?” ptala se Roberta devótně Nšo-či - Vondráčková, osadní banjistka. „Či snad lyonskou?”

„Dal bych si kečup,” požádal Sir Powell, zvyklý na anglickou kuchyň. „Něco teplého do žaludku mi přijde vhod.”

„A co hlava, Bobe?” mrkl na Badena-Powella šerif Eman a omotal si bolavou hlavu mokrým kapesníkem. „Ehm, měli jsme tu takové malé ping-pongové jamboree.”

„A kdo vyhrál?” optal se ho Baden-Powell ironicky.

„Nechcete taky Brufen?” zkusil to zamluvit šerif Prkno. „Nebo Ibalgin?”

„Už nechci nic, jsem na inspekci!” a Sir Robert Baden-Powell naslinil svou obávanou červenou tužku a otevřel poznámkový zápisník. „Je na vás věru hezký pohled! Poženu to vejš!”

„Snad nebude tak zle, Bertiku?” šmajchloval ho Prkno a Powellovi podal dar z nejcennějších - svou stříbrnou šerifskou hvězdu. „Helejte!”

„Jau!” píchnul se Baden-Powell o zavírací špendlík šerifské hvězdy do palce pravé ruky a zasakroval. „Sakra!”

„Sorry, Bobe!” omlouval se Prkno, ale na malér bylo zaděláno...

Sir Baden si z torny podal jódovou tinkturu s kapátkem a ránu na palci ošetřil.

„Dahmed!” Poté, co Powellovi divoký kormorán posral epolet pravé výložky batldresu, bylo opravdu zle. „Dahmed, epolet!”

„Je zle, kamarádi! Musíme ty svině už konečně vystřílet!” zašeptal Eman Prkno osadě a dekoval se.

Trempové v mžiku naskákali do svých bazarových džípů, zařadili a od Kocáby vzali roha. Do udupané trávy před totemem se sneslo pírko posledního prchajícího divokého kormorána. Sir Robert osaměl.

Sir Robert Baden-Powell osaměl

Sir Robert Baden-Powell, zakladatel světového skautismu, osaměl. Mlčel, jen zápisník se mu pomalu plnil červenými poznámkami. Robert přemýšlel o lidských právech zvířat a cumlal si bodné zranění na prstu. Palec se mu naštěstí již hojil. Sice mírně krvácel, ale už strupatěl. Přesto byl Sir Baden-Powell sám a smuten.

Co to?

„Ach!” kníklo vtom cosi v sajrajtu u Sirových nohou. „Ach, ach!”

„Co to?” jakési Boží stvoření plačtivě naříkalo v bahně louky, rozježděné pneumatikami trempských džípů. Sir Baden-Powell se tím směrem podíval pozorněji.

„Bože!” v bahně u příjezdové cesty, v otisku pneumatiky Barum 275 XE, leželo malé mrtvé placaté zvíře, přejetý brouček.

Nějaký nepozorný řidič, pirát silnic, to nebožátko při úprku z Ascalónu srazil a z místa nehody ujel. A u stydnoucího zohaveného těla klečelo broučí mládě, nebohý čerstvý sirotek. Naříkal, plakal jako pozůstalí v básních Karla J. Erbena nebo Jana F. Karafiáta.

Plačící brouček měl vážně odřené kolínko a v tváři nejeden šrám.

„Pojď ke mně, maličký,” natáhl Sir Baden ke stvoření ruku a uplakané nebožátko mu bojácně skočilo do dlaně. „Snad nebude tak zle?”

„Ach, pane!” mláďátko si otřelo slzičky a popotáhlo. „Jsem v koncích!”

„Neboj, pomůžu ti!” Sir Baden si podal lahvičku s jódem a skleněnou pipetu, kapátko s gumovým čepečkem. „Jsem Sir Robert Baden-Powell, zakladatel světového skautismu, víš?”

„Ano, prosím,” odpovědělo holátko způsobně.

Zakladatel nebožátku vydezinfikoval kolínko i šrámy a pohladil ho po tváři. „Kdopak jsi, maličký?” usmál se pak.

„Jsem psí blecha, na lidi nejdu,” řekla bleška způsobně, jako by to měla naučené od rodičů. „Blecha? Hm...,” a Sir Baden-Powell zapnul svůj mobilní telefon a vytočil tajné číslo kolegyně Mgr. Srstky Kubišové. „Haló?” „Jsem psí, na lidi nejdu,” řekl malý nešťastník znovu.

„Srstko, haló? Tady Sir Robert, volám ti z Kocáby, z inspekční cesty,” představil se Baden do telefonu a magistře Kubišové popsal vzniklou situaci: „Je vážně zraněná, co s ní mám dělat, Srsti?”

„Nakrm ji a ošetři, mršku. Ale opatrně, Bobiku!” varovala ho do telefonu Mgr. Kubišová. „Ať si nezvykne na lidi, aby se mohla později vrátit do volné přírody.” „Ona na lidi nejde,” přerušil ji B.-P. a poslouchal dál.

„Stejně buď opatrný!” stála na svém Srstka, a než zavěsila, dodala:. „Já teď jedu na rok do Hollywoodu. Končím, mír ať dál zůstává!”

„Hm... Jistě máš hlad, maličká?” obrátil se pak Baden-Powell zpátky na blešku a naplnil kapátko.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy The vole - hraboš hrdina.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.