Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

MgA. Alena Špačková

Moderní rétorika

Jak mluvit k druhým lidem, aby nám naslouchali a rozuměli
3., doplněné vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 3732. publikaci

Recenzent prof. dr. Jaroslav Kohout, DrSc.
Odpovědná redaktorka Mgr. Irena Koušková
Sazba Antonín Plicka
Počet stran 144

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2009
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-2965-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-8518-9 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8519-6 (ve formátu EPUB)

Motto:

„Dokonalá výmluvnost rozhodně existuje a povaha lidského nadání nebrání, aby se k ní došlo. Vždyť ti, kteří budou usilovat o dokonalost, i když jí nedosáhnou, přece jen dojdou výš než ti, kteří se předem vzdají naděje, že by mohli dospět, kam by chtěli, a zastaví se hned dole. Nenajde se nikdo, kdo by vzdor úsilí nedosáhl ničeho.“

M. F. Quintilianus, Základy rétoriky

Jména učitelů, kterým autorka upřímně děkuje:

Daniela Fischerová, Zdeněk Helcl, Jiří Hraše, Jiřina Hůrková, Stella Jarolímová, Jaroslav Kohout, Hana Makovičková, Daniela Musilová, Frank Paolo, Milan Salajka a Zdenka Ulčová-Gallová.

O autorce

MgA. Alena Špačková

Vystudovala Divadelní fakultu AMU v Praze, obor herectví, a absolvovala pětileté studium umělecké aspirantury v oboru technika mluveného projevu. Od začátku devadesátých let učila rétoriku a hlasovou výchovu na Vyšší odborné škole herecké v Praze a kulturu mluveného projevu a dialogickou komunikaci nadále učí na Husitské teologické fakultě UK. Jako lektorka kurzů moderní rétoriky (obchodní nebo osobní prezentace, telefonování, společenské vystupování, neverbální komunikace) trénuje v komunikačních dovednostech skupiny a jednotlivce ze soukromých firem i státních institucí. V odborných konzultacích se snaží o individuální přístup a důraz klade na praktické uplatnění jednotlivých komunikačních technik.

Je spoluautorkou výukových videokazet zaměřených na problematiku mezilidské komunikace.

Příležitostně prezentuje svou práci v Českém rozhlase a televizi. Rétoriku chápe jako nástroj mezilidského dorozumění.

Kontakt: retorika@sytebarvy.cz

Předmluva

„Vážení čtenáři,

nejsem zvyklá ‚spisovat‘ (toto dílo vzniklo jen proto, že jsem podlehla naléhání svých klientů a přátel). Zato téměř denně stojím před svými ‚studenty‘ a převážně formou diskuse s nimi jim pomáhám najít sebe sama v oblasti zvané rétorika. Ráda vysvětluji, nabízím i provokuji, ale vždycky jenom v rozhovoru s konkrétním člověkem, své zkušenosti mu předávám mluvenou formou. Potřebuji s ním udržovat zpětnou vazbu. Proto bude pro mne snazší i tento knižní výklad vést jako povídání svému reálnému klientovi. A pokud se, ženy, cítíte diskriminované, pak zbytečně. Že i na vás, dámy, myslím, poznáte snadno z poznámek v textu určených jenom vám. Dostáváte tedy vše ‚pro muže‘ a ještě něco navíc!“

Tak znělo mé upřímné vyznání čtenářům, když jsme tuto příručku o rétorice všedních dnů v roce 2003 posílali na svět. Opravdu mě potěšil vřelý ohlas, se kterým se setkala. A překvapilo mě množství reakcí prostřednictvím elektronické pošty. Uvědomila jsem si, že nejen osobní kontakt učitele a žáka, ale i průprava vedená „knižně na dálku“ může být inspirativní a účinná. Povzbuzena vaším zájmem, milí čtenáři, jsem publikaci pro druhé vydání doplnila o nové praktické postřehy a připojila jsem kapitolku o slavnostním projevu.

A protože i druhé vydání bylo úspěšné – praktický rádce pro začínající i pokročilé řečníky si našel cestu k dalším čtenářům, zpřesňuji a aktualizuji ještě do třetice své zkušenosti veřejné mluvčí a lektorky rétoriky. Věřím, že vám i třetí upravené vydání bude spolehlivým průvodcem na cestě sebezdokonalování v řečnických dovednostech. Na rozdíl od předchozích vydání navrhuji, abychom si, dřív než začneme s vlastním tréninkem, osvětlili ten cizokrajně znějící pojem „rétorika“.

VYSTUP BYSTŘE, OTEVŘI HUBU A BRZY PŘESTAŇ

To doporučuje adeptům řečnického umění středověký kazatel, zastánce důsledné argumentace v duchu aristotelovské logiky, Martin Luther. Pozvu vás však ještě hlouběji do minulosti. Vím, co asi chcete namítnout – že potřebujete informace o moderní rétorice. Dovolte mi však aspoň letmé nahlédnutí ke kořenům oboru, stejně jako několik slov o současné situaci rétoriky.

Předpokládám, že nepatříte mezi ty naše spoluobčany, kteří věří, že všechny znalosti o řečnictví k nám přišly z anglosaského světa, a to až po roce 1989. Dobře víte, že naše kultura (a rétorika je její součástí) přece vyrostla na antických základech, řecká láska k moudrosti je ztělesněna nejen ve filozofii, ale i v rétorice, která byla zpočátku její nedělitelnou složkou. A dodnes platí: rozvíjíš-li své vyjadřovací dovednosti, zároveň trénuješ svou schopnost tvořivě myslet.

Vždycky, když promluvíte, manipulujete s vědomím svých posluchačů. Proto už před více než dvěma tisíci let rétorika znamenala nauku o přesvědčování. Dnes většinou říkáme, že je to věda a umění, jak druhé přesvědčit. Rétorika je obor se značnou šíří působnosti. Čerpá a aplikuje svoje poznatky z jazykovědy (zejména z psycholingvistiky, fonetiky a stylistiky), psychologie, logiky, hlasové a pohybové výchovy, z etiky a estetiky.

Ale vraťme se zpět do Řecka. Rétorika tam jako teoretický obor vznikla v 5. století př. n. l. a rozvíjela se především díky tamějšímu společenskému uspořádání – otrokářské demokracii. Tehdy každý svobodný občan musel prosazovat svoje zájmy, názory a objevy na veřejnosti sám, bez pomoci zjednaného mluvčího. Zdaleka ne všichni byli pro veřejné řečnění disponováni, ale protože všichni chtěli uspět, ti méně nadaní oslovovali talentované, aby jim pomohli řeč sestavit a nacvičit. Poptávka po skladatelích řeči (logografech) rostla, Korax ze Syrakus jejich zkušenosti zobecnil v teoretické soustavě a jeho žák Teisias napsal první učebnici rétoriky. Kredit rétoriky jako vědeckého oboru stoupal, až v roce 427 př. n. l. založil sofista Gorgias z Leontin v Aténách první rétorskou školu. Sofisté byli prvními učiteli rétoriky. Učili eristice, tj. umění mluvit pro i proti, hovořit o totožném tématu ze dvou protikladných hledisek. Nešlo jim o to, aby své žáky naučili poznávat pravdu, ale aby u nich rozvinuli schopnost přemluvit posluchače za každou cenu.

Staří Řekové přikládali rétorice velkou důležitost i proto, že v tehdejší době byla mluvená řeč hlavním dorozumívacím prostředkem (filozofové seznamovali se svými úvahami, vojevůdci se svými strategiemi nebo vědci se svými objevy mluvenou formou, protože řeč v písemné podobě byla většině obyvatelstva nedostupná). Každý, kdo v antickém světě něco znamenal, se věnoval přímo či nepřímo rétorice. Empedokles prosazoval v řečnictví dobrou znalost jazyka, Sokrates byl mistrem akademických dialogů, Demokritos pečoval o čistý styl řeči, Isokrates propracoval rétoriku po stránce formální jako „umění“, Platon označoval rétoriku za Psychagoria (vodění duší) a z toho vyvozoval etickou zodpovědnost řečníka.

Ze všech těch slavných jmen pro vás vybírám pouze dvě osobnosti. První z nich je Demosthenes, považovaný za nejslavnějšího řeckého řečníka. Vzpomeňte si na něj vždy, když se vám nebude chtít trénovat. Svou pracovitostí je nám totiž příkladem. On nebyl pro veřejné mluvení vůbec nadán. Když poprvé vystoupil (aby se u soudu domohl dědictví), úplně se zesměšnil, vypískali ho. Pravidelným a cílevědomým tréninkem se vypracoval (běhal do kopců, aby neměl potíže s dechem, překřikoval mořský příboj, aby mu zesílil hlas, vkládal si pod jazyk kamínky, aby odstranil ráčkování, při řečnění stál pod stromem, aby se zbavil svého tiku v rameni, po celý život si projevy pečlivě připravoval, protože neuměl improvizovat) a potvrdil známé rčení „básníkem se člověk rodí, řečníkem se může stát“. Demosthenes se proslavil svými projevy proti utlačovateli řeckých států, Filipu Makedonskému. Od té doby se útočné řeči nazývají filipiky.

Druhou významnou osobností řeckého řečnictví je Aristoteles. Napsal třídílné dílo Rétorika. V první části se zabývá jednotlivými druhy řeči: rozlišoval projevy politické, soudní a slavnostní. V druhé části rozebírá psychologické a logické prostředky řeči. Důraz klade na její obsah a logické vyvracení námitek. Ve třetí části se zaměřuje na styl a přednes projevu – řečníkovi doporučuje, aby obojí odpovídalo předmětu, tématu, prostředí a posluchačům dané konkrétní komunikační situace. Radí využívat řečnické ozdoby (metaforu, hyperbolu, přirovnání apod.), ale je proti vyumělkovanosti a strojenosti. Řečník by podle Aristotela neměl spoléhat jen na přirozené dispozice, ale měl by si osvojit pravidla, učit se poslechem dobrých mluvčích a sám poctivě trénovat. Chce-li řečník přesvědčit, musí být čestný, svou řeč logicky vystavět a pro svoje téma se dokázat nadchnout tak, aby strhl i posluchače. (Dobře si tato doporučení zapamatujte, abyste si je mohli porovnat s těmi, na kterých se dohodneme později spolu.)

I ve starém Římě hrála rétorika důležitou roli, najdeme celou plejádu nejen skvělých rétorů a učitelů, ale i jejich odpůrců. Jedním z nich byl např. Marcus Porcius Cato, kterému se dokonce načas podařilo, aby řečtí učitelé rétoriky byli z Říma vyhoštěni. Vedle něho se již ve své době stal klasickým řečnickým vzorem pro harmonii mezi formou a obsahem projevu Marcus Tullius Cicero. Právě on chtěl po řečníkovi, aby získal sympatie posluchačů, dokázal pravdivost svých tvrzení a pohnul posluchače k jednání podle svého záměru.

Krátký výlet do historie tak specifického oboru, jakým řečnictví bezpochyby je, doplním (jak jsme se domluvili) několika postřehy ze současnosti:

Shodneme se, že nejen ve starověku, ale i dnes jednáme s lidmi vždycky jen proto, abychom je přesvědčili, zaujali, pobavili, abychom uměli vysvětlit a obhájit svou práci, abychom navázali kontakt s mladými i starými lidmi, se stejně či výše postavenými, s lidmi, kteří jsou nám nakloněni, i s těmi, kteří jsou proti nám. Zkrátka, protože i v jedenadvacátém století chceme lidi získávat, je pro nás rétorika důležitá.

V České republice už dvacet let řečnictví zažívá renesanci. Není to jen otázka prestiže konkrétní vrstvy společnosti, jejíž příslušníci (manažeři) chápou dovednost komunikovat jako jednu z klíčových kompetencí, představuje pro ně nezbytnou podmínku profesního úspěchu. Jaké jsou základní příčiny skutečného „hladu“ po řečnickém vzdělání?

1. 1.Technika omezuje přímou mezilidskou komunikaci (místo přímého oslovení kolega pozve kolegu na pivo prostřednictvím elektronické pošty), z časových důvodů nejsme zvyklí spolu mluvit o jiných než „provozních” záležitostech, a tím se ochuzujeme o každodenní nenásilnou řečnickou průpravu.

2. 2.Stoupá konkurence ve službách, a i tam, kde konkurence není velká, je úroveň služeb nabízených touto skupinou logicky srovnávána s úrovní služeb v jiných sférách. Neodpovídá-li úroveň formální stránky služby úrovni formální stránky jiných služeb, pak mnoho jejích uživatelů propadne přesvědčení, že ani obsahová stránka služby nemá dostatečnou kvalitu.

3. 3.Dvacáté století bylo stoletím vyhledávání, získávání, předávání a shromažďování informací. S pokračujícím rozvojem a dostupností technických komunikačních prostředků se z informací stalo běžně dostupné zboží – tzv. „plaveme v moři informací“. Způsobu života v minulém století můžeme přidat přívlastek „znalostní“. Znalost je považována za stav vědění a jistě je důležitou součástí našeho jednání i dnes. Lidé jedenadvacátého století ovšem už nebaží především po znalostech. Soustředíme se na rozvoj moudrosti. Nejde totiž jen o to, co víme, ale jak výhodně poznatky využijeme. Ke znalostem máme přístup všichni, ale jen někteří je dovedou využít ve správném kontextu. A my už jsme si řekli, že každá rétorická průprava je pro nás i tréninkem myšlení, tvorby vlastního úsudku, schopnosti empatie a zvyšuje se nám sebevědomí. Učíme se chápat, že někdy je důležitější, jak nebo kdy se co řekne, než co se vysloví. Snažíme se najít si čas, abychom plně porozuměli potřebám druhých, a teprve pak formulujeme řešení nebo projevíme svou zkušenost. Úspěšný mluvčí současnosti vnímá informace v souvislostech, respektuje komunikační partnery, drží se zdravého rozumu, a proto může působit jako výmluvný, nikoli mnohomluvný řečník. Rétorika nám pomáhá vysílat do světa sdělení: „Jsem důležitá osoba s jasným a podloženým názorem, ale vy jste také důležitá osobnost a velmi mne zajímáte.“

A teď už konečně k věci.

Když někdo umí psát, znamená to, že umí psát i romány? Všichni víme, že to takhle automaticky nefunguje. Přesto se mnozí lidé domnívají, že když umějí mluvit ve smyslu „dorozumějí se mluvenou řečí“, mohou bez rizika mluvit na veřejnosti. I když nevědí jak, protože jim chybí řečnické dovednosti získané vzděláním a praxí, a dokonce v sobě nemají ani dostatek vnitřního náboje, který by jim pomohl k úspěchu.

Vy k nim nepatříte, jinak byste neotevřel tuto knihu.

Ale možná tak uvažuje někdo ve vašem blízkém okolí a nutí vás, abyste bez přípravy promluvil k více či méně početnému publiku. Odvolává se na vaši profesní kvalitu, věří vám jako odborníkovi a nechápe, že znát něco perfektně ještě neznamená umět to prodat. Vy to ovšem cítíte úplně přesně a už teď vás začíná svazovat teta tréma. Jestliže opravdu musíte nebo chcete vystoupit a mají to všichni zúčastnění (včetně vás) přežít ve zdraví, vezměte si k srdci první z mnoha rad, které vám nabízím: Nenechte se zviklat krásnými řečičkami typu „ty to zvládneš“, „všechno to do bezvědomí znáš“, „přece mě v tom nenecháš“, „o nic nejde“, „jen jim něco řekneš“, „vždyť jde jen o deset minut“ apod. Vyžádejte si týden času (v krajním případě minimálně dvě hodiny, kdy si někam zalezete) a svůj projev připravte. Jak, to spolu postupně probereme.

Napadá vás, že situace není vždycky tak „zalitá sluncem“, jak popisuji. Někdy se jedná o mimořádnou situaci, musíte vystoupit bez přípravy vedeni loajalitou ke své organizaci. Dobrá, NENÍ-LI ZBYTÍ, „skočte do vody a plavte na ucho“, což v praxi znamená, mluvte bez přípravy. Avšak okamžitě po skončení vystoupení zajděte za organizátorem akce a upozorněte ho, jaké riziko všichni zúčastnění touto neprofesionalitou podstoupili. A vy že jste toto vstřícné gesto udělal naposledy, protože vám leží na srdci dobré jméno firmy. A své slovo příště dodržte.

Možná že zastáváte ve firmě významnou pozici a musíte často své spolupracovníky na nejrůznějších úrovních instruovat a inspirovat a přitom jste zjistil, že komunikace vázne, že vám ti lidé nerozumějí. Kolegové vás znají jako poctivého člověka a odborníka na svém místě, a proto jsou k vašim mluvním vystoupením shovívaví, tolerují vás jako filozofa. Cizí partneři však nechápou, oč vám jde, a reagují negativně. Takhle popsala svého šéfa jedna z mých klientek: „Když promluví, pak neřekne, co je cílem, ale začne popisovat cestu k němu, a blbě. To mě nadzdvihne a reaguji popuzeně. A když mluví na veřejnosti, tak vyrábí barokní souvětí, mluví vzletně, a pak už mu vůbec nikdo nerozumí.“ Nejste zahleděný do sebe a chcete proces dorozumění se spolupracovníky zlepšit. I vám pomohu.

Ovšem možná patříte mezi „otřískané“ veřejné mluvčí, vaše prezentace nebývá ostudou a k předání sdělení obvykle dojde. Zároveň si však uvědomujete, že mluvený projev v sobě skrývá možnosti i úskalí. Cítíte, že v dnešní době nestačí schovat se za řečnický pult a „vymakané“ technické pomůcky. Že svoje posluchače neupoutáte, když budete dlouze a monotónně drmolit směsici informací. Předpokládám, že se chcete vymanit z té průměrné šedi, ve které tonou mnozí řečníci neoplývající ani špetkou tvůrčího zaujetí. Vaším cílem určitě není „říct všechno, moc se nelišit od ostatních řečníků, a být rychle zapomenut“. Chcete se stát skvělým řečníkem. Proto se ráda stanu vaší inspirátorkou v oblasti mluveného projevu.

Ano, můžete se stát skvělým řečníkem. Stačí pouze sledovat moje informace, hodně o nich přemýšlet a ještě víc pak prakticky zkoušet. Pro jistotu ještě jednou: prakticky zkoušet. Jedině tak budete schopen posoudit účinnost té či oné konkrétní rady. Některé postupy přijmete za své, jiné odvrhnete a další přizpůsobíte svým dispozicím a vnějším okolnostem. Důležité je, abyste se mohl opravdu svobodně rozhodnout pro nejvýhodnější možnost. Aby vaše volba nevycházela z trpkého poznání, že to jinak nesvedete.

Schází vám najednou motivace? Vraťme se spolu jakoby na začátek: Čeká vás veřejné mluvní vystoupení. Chcete hovořit o něčem, co bezpečně znáte, čemu stoprocentně rozumíte, jste ve svém oboru odborníkem. Nebyla by škoda „ztrácet body“ jenom proto, že vaše vyjadřování neodpovídá vašim vnitřním kvalitám?

! Nebuďte pohodlný, nevěřte na zázračné recepty a triky: kdyby existovaly, už dávno by všichni lidé kolem vás byli skvělými řečníky.

Jedno dobré vystoupení neobrátí váš život naruby. Ale celý přípravný proces vám otevře cestu k vzájemnému poznání a porozumění, prohloubí vaši citlivost pro pochopení složitosti světa, ve kterém žijeme, zvýší kulturu vašeho jednání. Mimochodem slovo kultura převzala čeština z latiny, kde je výchozím pojmem slovo „colo“, vzdělávám roli polní. Ovšem, jak píše Pavel Eisner, toto sloveso vyvinulo již v antické latině významy další, z nichž zvláštní váhu má význam chovám v úctě. Jak výmluvné, že? Můžete se tedy rozhodnout, že budete zvyšovat kulturu svého projevu i proto, že máte v úctě ty, s nimiž uskutečňujete své komunikační situace.

Jsem připravena, záleží pouze na vás.

Alena Špačková

1 Mluvit znamená tvořit

- •Proč se na vystoupení připravovat

- •Vnitřní a vnější technika

- •Nejlepší motivací pro trénink je úcta a láska k posluchači

Rétorika nikdy nebyla, není a nebude pouhým řemeslem, vždycky se jedná i o umění přesvědčovat. Proto každý mluvní výkon v sobě zahrnuje dvě složky – tzv. vnitřní techniku (umění) a vnější techniku (řemeslo). Pokud má projev působit přesvědčivě, musí se tyto složky vzájemně doplňovat. Jedna bez druhé nemůže existovat, v ideálním případě jsou si rovné a posluchač je v našem projevu nerozliší, má jen dojem bezprostřednosti a přitom správnosti našeho jednání. Pojem vnější technika pochopíte, odpovíte-li si na otázku „Jak?“ S vnitřní technikou je to malinko složitější. Než se postavíte před posluchače, poctivě si odpovězte na otázky „Co?“, „Komu?“ a „Proč?“ Pokud si představíte svoje jednání jako jeden celek, třeba matematickou množinu, pak v ideálním případě jsou obě techniky rovnocennými podmnožinami této množiny zvané „Projev“. Vaše jednání působí harmonicky a vyrovnaně, přirozeně a nenásilně.

Ale jak je tomu v praktickém životě? Jsou např. lidé, kteří se pravidly mezilidské komunikace nikdy nezabývali, rétorika je pro ně jen cizí slovo, a přesto jsou s nimi druzí rádi, pozorně jim naslouchají, vycházejí jim vstříc. Mezi těmito lidovými řečníky jsou mnohdy i lidé s vadami řeči; to znamená, že vnější technika opravdu není vědomě trénovaná. Tito mluvčí ale její nedostatek dokonale nahradí ohromným vnitřním nábojem, který je živen jasnou představou, že vědí, „co, komu a proč“ říkají. Množina, o níž byla řeč před chvílí, není menší, celek je zachován.

Jindy se sejdete s lidmi, kteří dostali projev „za úkol“, tudíž je vnitřního zaujetí pro věc pomálu. Jsou však vzděláni v rétorice, vědí, „jak na to“. Není pro ně problém plasticky zformulovat myšlenky v působivý projev, získávají své komunikační partnery řečí svého těla, mají vypěstovanou hlasovou a mluvní techniku… I když vnitřní technika je přítomna v menší míře, celkově svým vystoupením mluvčí zapůsobí pozitivně, protože celek množiny „projev“ opět zůstal zachován.

K fiasku dochází ve dvou případech:

Za prvé, když vnější technika řeči chybí v takové míře, že projev mluvčího je nesrozumitelný, neslyšitelný nebo nelogicky vystavěný. Pokud si vybavíte setkání s koktavým člověkem, uvědomíte si, jak komplikovaně probíhala vaše vzájemná komunikace. To je případ – vrátím se k přirovnání – kdy množina není celá, jedna z podmnožin je menší a druhá není schopna vyplnit celý prostor.

! Nejrychlejší řešení nedostatečné vnější techniky: Jednorázově nebo opakovaně konzultujte svoje vystoupení s poradcem moderní rétoriky, a především poctivě nahlas trénujte.

Ke stejně neefektivní komunikaci dojde i v druhém případě, když se mluvčí pečlivě připraví, jeho výslovnosti se nedá nic vytknout, proškolil se i v neverbální komunikaci, vypadá bezchybně, ale při vlastním výkonu je duchem nepřítomen a svoje poselství balí do prázdných frází. Jistě se vám vybaví vzpomínka na řečníka, který nesděloval, ale uspával nebo plamenně „mlátil prázdnou slámu“. Kde chybí lidská duše, schopnost vcítit se a pochopit druhé, kde se nedostává taktu a životního elánu, tam řečník prohrává.

Jedno je jisté. Vašeho posluchače nikdy nebude zajímat, jakou cestou jste se dobral výsledku. Zda na účinku vašeho projevu měla větší podíl vnější či vnitřní technika, budete vědět jenom vy a je jenom na vás, pro co se rozhodnete.

Nemyslete však, že jen vnější technika se dá trénovat. Vnitřní techniku rozvíjejte rovněž. Jak? Rozněcujte svou emocionální vzrušivost, obrazotvornost a představivost. Nestyďte se hrát si jako děti „na něco“, vyprávějte dětem pohádky, vypracujte si herecké monology. Pěstujte květiny, chovejte domácí zvířata a snažte se jim porozumět. Je pravda, že vnitřní technika se nedá popsat pravidly, přikázat, přesně zkontrolovat. Jde o to opravdově chtít předat svou myšlenku druhým lidem, otevřít se, najít v sobě vnitřní zdroje síly, které jsou v každém člověku. Je to kouzlo, pro které za vámi lidé půjdou a díky němuž se uskuteční ono mezilidské sdílení se.

1.1 Hlavní zásady pro mezilidskou komunikaci

- •Za všech okolností se snažte svým mluvním jednáním budovat vyvážený vztah se svým posluchačem. Což v praxi znamená, že hodnota věcných informací v kombinaci s potěšením z vašeho vystoupení musí být pro posluchače větší než hodnota času, energie a pozornosti jím do komunikační situace vložená.

- •Za úspěchkomunikační situace je vždycky zodpovědný mluvčí. Posluchač je takový, jaký je.

- •Nezapomínejte, že nelze nekomunikovat. Vaše vystoupení začíná ve chvíli, kdy vás může posluchač spatřit – tedy nikoli až s vaším prvním slovem proneseným na řečništi, a končí, až se posluchači ztratíte ze zorného pole. Proto si kontrolujte vzhled a řeč těla např. i ve chvíli, kdy jako účastník panelové diskuse právě nehovoříte a „jen“ sedíte za řečnickým stolem.

- •Základní požadavky na úspěšnou komunikaci: stručnost a výstižnost.

Celý proces přesvědčování chápejte jako neustálý boj o posluchačovu pozornost. Ta je největší po dobu prvních asi dvaceti vteřin vašeho vystoupení.

- •Začátek se naučte bezpečně zpaměti a neimprovizujte, protože co je na začátku, působí nejsilněji.

Kdybyste uprostřed své prezentace něco zapomněl, hloupě se přeřekl apod., nevadí to tolik, jako v závěru vystoupení. Druhá nejvyšší míra posluchačovy pozornosti připadá právě na zakončení projevu. Protože konec si posluchač nejdéle pamatuje, vložte do něj věcné shrnutí a emotivní výzvu. Stejně jako úvod se ho naučte zpaměti.

- •Dnes více než kdy dřív platí komunikační zákon: Vícekanálová informace je působivější.Proto používejte názorné pomůcky. Posluchač 21. století potřebuje nejen slyšet, ale i vidět.

- •Co se vymyká průměru, to si posluchač zapamatuje spíše.Proto svoje sdělení doplňte i jiným možným pohledem na probíraný problém. Tímto postupem také respektujete názorovou svobodu posluchače.

- •Sdělení s emocionálním nábojemsi pamatujeme lépe. Protože rétorické argumentaci jde o působení nejenom na rozum, ale také na celé lidské chování a jednání vůbec, uplatňují se v ní významnou měrou i argumenty související s vžitými hodnotami, normami, city, morálkou, tradicí, se skutečnými nebo předpokládanými vlastnostmi publika. Nebojte se proto své názory v prezentaci dokládat konkrétními příklady, nebraňte se hlasové modulaci.

- •Nemá-li váš posluchač písemné podklady, zaměřte se na tři čtyři hlavní body a vynechte detaily. Jen tak si může zapamatovat hlavní poselství vašeho sdělení a neodejde z vašeho vystoupení s mlhavou představou „čehosi“. Platí totiž komunikační zákon Když A něco řekne, B si pamatuje jen část.

- •Ve své argumentaci pojmenujte něco, co vás s posluchačem spojuje (stejná praxe, vzdělání, prostředí, příhoda, handicap…). Jestliže platí „Chceme-li, aby posluchač přijal novou myšlenku, uveďme nejprve tu, které už důvěřuje“, pak můžete také připomenout něco, čemu už důvěřuje (doložená fakta, přirovnání, přísloví, odkaz na spolehlivé vztahy při minulé spolupráci…).

Upevňujete-li vztah se svým posluchačem, pak určitě využívejte následující prostředky nepřímého ovlivnění:

1. 1.Oslovení

Určitě své auditorium oslovte v úvodu a na konci projevu, protože posluchačova pozornost je právě v těchto chvílích nejvyšší. Opakovaně oslovte tehdy, kdy sdělujete klíčovou informaci a potřebujete, aby si ji posluchač zapamatoval.

Ovšem ve snaze udržet posluchačovu pozornost neoslovujte v každé druhé větě, pak by oslovení plnilo funkci pouhé interpunkce (soudružky a soudruzi, musíme se rozhodnout ještě dnes, protože když se rozhodneme až zítra, soudružky a soudruzi, bude už pozdě, soudružky a soudruzi).

Jestliže vám jakékoli přímé oslovení připadá v dané komunikační situaci příliš oficiální, pak ho nevynechávejte, ale nahraďte hned v první větě zájmenem „vy“ (rád bych vám vysvětlil…).

1. 2.Otázky

Každé vystoupení je bojem o posluchačovu pozornost. Otázky ji probouzejí a upevňují. Rozhovor se svým posluchačem vedete díky zpětné vazbě nejen prostřednictvím zrakového kontaktu, ale i prostřednictvím otázek ke konkrétnímu posluchači. Jen své posluchače nikdy nevyvolávejte!

1. 3.První osoba množného čísla

Místo „rozumíte mi?“ užijte „rozumíme si?“, namísto „podívejte se“ řekněte „podívejme se“. Užijete-li první osoby množného čísla, posilujete dojem, že jste se svými posluchači zajedno, že jste jedním z nich, že patříte k sobě, že spolu jednáte v symetricky laděné komunikační situaci.

Toto jsou postupy, které otvírají cestu vnitřního porozumění:

1. 1.Rozhodující je odhodlaný přístup k věci

Nešetřete se, jinak můžete vyvolat pocit nezájmu nebo neupřímnosti. Opravdu je nezbytné, abyste dal najevo elán a nadšení ze skutečnosti, že máte příležitost přednést projev právě k těmto posluchačům a na toto téma. Nečekejte, že vám v tom pomůže publikum. Jestliže budete svou prezentací zaujati, váš posluchač to pozná a možná se nadchne taky. Ale obráceně to nefunguje. Pokud někdy po vystoupení evidentně znuděného, melancholického, tzv. mrtvého řečníka vypuklo v auditoriu spontánní nadšení, tak jenom z radosti, že ta „trapárna“ už skončila. Je to krutá pravda, ale pokud nejste nadšen možností promluvit na veřejnosti – vysvětlili jsme si, že publikum nadšeno nebude, jestliže nebudete nadšen vy – a přesto vystoupit musíte, zbývá vám jediné: nadšení předstírejte. Je totiž vůči posluchači neetické někam ho pozvat a potom ho okrádat o čas tím, že budete jednotvárně „perlit“ slova, aniž svůj projev uděláte zajímavým. Vzbudit posluchačův zájem je řečníkovou povinností. A když to kvůli své povaze nedokážete, pak vystoupení jednoduše odřekněte.

1. 2.Upřímnost a otevřenost

Další pojmy, které patří do oblasti vnitřní techniky. Mám na mysli upřímnost a otevřenost ve věcech relevantních, v mezích zdvořilého chování; vyhněte se sarkasmům, nikdy neubližujte.

1. 3.Pěstujte si široký rozhled

Snadněji navážete a udržíte kontakt s druhými lidmi. Zdaleka nejde jen o rozhled ve vašem oboru. Řečníkovi je materií sám život, a proto se poctivě zajímejte o dění kolem sebe.

1. 4.Buďte zvědavý a trpělivý v naslouchání svému komunikačnímu partnerovi

I když vaše prezentace má především monologický ráz, nenechte se mýlit: ve skutečnosti stále vedete se svými posluchači rozhovor (čtete řeč jejich těla), a pokud např. v závěru položí někdo z nich otázku a vy nešťastně zareagujete, protože nevystihnete podstatu dotazu nebo máte již dopředu hotovou všeobecnou odpověď, pak ztratíte rázem skoro všechny sociální body nasbírané během prezentace.

1. 5.Neberte sám sebe příliš vážně

Když se něco nepovede, váš život tím nekončí a svět se bude točit dál. Pokud jste schopen určitého nadhledu, používejte humor jako nejlepší koření mezilidské komunikace – je báječným projevem člověčenství. (Touto poznámkou nemám na mysli vyprávění zaručených vtipů, zvlášť pokud nejste schopen vypointovat anekdotu ani před svými nejbližšími přáteli.)

Svůj výklad o vnitřní a vnější technice projevu uzavřu osobním zážitkem:

Jednou si mě objednal jako lektorku rétoriky ve své profesi úspěšný a dobře situovaný klient. Byl to muž asi pětačtyřicetiletý, vysoký, štíhlý, s výraznýma očima a příjemným hlasem. Neměl žádné nedostatky ve výslovnosti, jeho projev byl kultivovaný a dobře vystavěný, ale přesto mi při vlastním jednání s tímto člověkem nebylo dobře: čišel z něho chlad. Nejednal se mnou jako s člověkem, nýbrž jako s objektem. Myslela jsem si, že je to jen můj subjektivní dojem. Při společné práci se mi však onen klient sám svěřil, že tvrdě pracuje na tom, aby si uměl získat lidi, aby nebyl sám. Se svou rodinou se rozešel, vystudoval a žil sám. Protože cítil, že mu lidská „nepracovní“ komunikace chybí, řešil to náhodným oslovováním lidí v parku apod. Jeho touha ho hnala k programovému zlepšování sebe sama. S pomocí logopeda odstranil své původní vady řeči, psycholog mu poradil, aby se lidem díval do očí. Shodil přebytečná kila a měl osobního pohybového trenéra, oblékal se podle rad odborníka. I mě si vlastně objednal, abych ho přisunula blíž k lidem, aby ho měli rádi. Byl to nešťastný lidský robot. Případ, kdy vnější technika byla drilem, vnitřní mu scházela a on ji neuměl probudit. Možná to vyzní jako fráze, ale tomu muži chyběla láska v jeho vlastním srdci. Pro mne z tohoto smutného setkání vyplynulo celoživotní poučení:

! Kdo chce úspěšně komunikovat s lidmi, musí je mít rád.

Asi jen z tohoto citu vytryskne odhodlání a chuť lidem něco sdělit, zájem o komunikační partnery nebude předstíraný. Jenže platí: chceš-li mít rád druhé, musíš nejprve jednat vlídně i sám se sebou. A proto se povzbuzujte a chvalte, nebo si aspoň nespílejte, když se vám něco nezdaří. Předpokládejte, že už vás posluchači mají rádi, vy jim pak pozitivní signály jako by budete „jenom“ vracet.

Jestliže se chcete opravdu stát dobrým řečníkem, musíte si rozvíjet dvě základní řečnické schopnosti – schopnost vlastního úsudku (vnější techniku) a schopnost empatie neboli vcítění se (vnitřní techniku). Prohlubovat svou schopnost empatického jednání znamená klást si otázky a poctivě na ně odpovídat. A to nejen při přípravě projevu, ale i během vlastního vystoupení. Například: „Je můj posluchač unavený, nebo odpočatý?“, „Přišel z vlastního zájmu, nebo z povinnosti?“, „Stačí mému tempu?“, „Vidí na mě a mé pomůcky?“, „Co očekává?“… Bez dostatečně rozvinuté schopnosti vcítit se do duše svého posluchače se úspěšný řečník, stejně jako herec, neobejde, protože mluvený projev (podobně jako milování) je o spojování a vzájemném obohacování se s lidmi, tj. s živými proměnlivými organismy.

Pokud jste v tuto chvíli posmutněl z poznání, že nikdy nebudete „na konci cesty své“, pak si uvědomte, že právě ona definicemi „nezaškatulkovatelná“ proměnlivost skýtá (podobně jako milování) řečníkovi stejně jako herci pocit vzrušení a dobrodružství. Pevná zpětná vazba mezi vámi a posluchači vás vnitřně naplní, budete se i bavit.

2 Sympaticky, fundovaně, spolehlivě

- •Působivá image podtrhne kladné a potlačí nevýhodné prvky jednání

- •Dobrá image = vyšší sebevědomí = větší přesvědčivost

Zní to jako zaklínadlo, ale ve skutečnosti jsou to už od dob Ciceronových základní požadavky kladené na úspěšného řečníka. Tak jako ve starověku i dnes svého posluchače snadněji přesvědčíte, když mu předkládané argumenty pěkně zabalíte, jinak řečeno pozitivně na něho zapůsobíte celkovým dojmem. Moderní rétorika nazývá „dojem“ slovem u nás dost zprofanovaným – „image“. Protože čeština je jazyk bohatý, můžeme toto přejaté slovo přeložit i výrazy „styl“, „obraz“, „vnější charakteristika mluvčího“ apod. Není rozhodující konkrétní slovo, ale naše domluva, že víme, co pojmenováním „image“ rozumíme. (Mimochodem, naše mateřština užívá toto slovo v mužském i ženském, nikoli však středním mluvnickém rodě.)

Je to vnější slupka našeho projevu, jsou to vnější komunikační prostředky, kterým nezkušený mluvčí nepřikládá téměř žádný význam. Domnívá se, že na svého posluchače působí pozitivně pouze věcnými důkazy a jasnozřivými nápady. Na druhé straně jsou i mluvčí, kteří význam image přeceňují, mnohdy investují nemalé finanční částky, aby jim odborníci poopravili nebo přestavěli image, a neuvědomují si základní podmínku efektivní image: Působivá image předpokládá integritu, celistvost, což v praxi znamená, že musí zvýraznit kladné stránky řečníkovy osobnosti a potlačit méně výhodné prvky jednání mluvčího. Pokud vám někdo „vyrobí“ image, která není v souladu s vaší osobností, pak to zkušený posluchač pozná a neuvěří vašemu sdělení. Nebudete totiž působit sympaticky, fundovaně, spolehlivě. Je to tak, image může nejen podpořit, ale také negovat to, čeho jste dosáhl.

! Při přípravě svého mluvního vystoupení si stále odpovídejte na otázku: Podpoří právě tento výrazový prostředek mou sympatičnost, fundovanost a spolehlivost? Pokud ne, pryč s ním.

Starost o vlastní rozvoj v oblasti image je znakem dospělosti, a když ne jiní, pak právě lidé už odborně zdatní by si měli dopřát ten luxus a o svou image pečovat. Jestliže jste se svou image dosud nezabýval, neznamená to, že žádnou nemáte. Protože existujete jako kus živé hmoty v prostoru, působíte na lidi kolem sebe, a stejně tak oni na vás. Ti, co na svou image programově „kašlou“, mají image lidí, kteří záměrně nedbají o svou image. Že si hraji se slovíčky a vás už to nebaví? Dobrá, stačí se jen dohodnout, že ode dneška budete svou image vědomě pěstovat. Tedy aspoň tam, kde vás mohou vnímat vaši posluchači (tedy nejen při vlastním vystoupení, ale právě i mimo ně). Buďte důsledný, nespoléhejte se na to, že vás v místě prezentace nikdo nezná. Vaše vystoupení začíná vlastně v okamžiku, kdy vás kdokoli z publika spatří. Pokud se zachováte před prezentací nevhodně (budete vykládat, jakou máte trému, prudce zagestikulujete, bude vám z kalhot vyčuhovat cíp košile, při čekání na výstup si okoušete všechny nehty, nedokážete se věcně domluvit s organizátorem akce apod.), pak ve chvíli, kdy před své posluchače předstoupíte, se asi budou podivovat, proč mají naslouchat a věřit právě tomuto divnému člověku, a vy se budete muset daleko víc snažit, než kdybyste předtím vyslal signály pozitivní. Nevěříte? Existuje výzkum ruského vědce Urklina, který posuzuje podíl prvního dojmu na celkové úspěšnosti mluvčího: většina posluchačů si utvoří názor na mluvčího během první půlminuty projevu, 65 % posluchačů spojuje první dojem s úspěšností mluvčího a 40 % posluchačů nemění první dojem ani po určité době.

Předpokládám, že mi vyjmenujete lidi ve svém okolí, kteří žádnou pozornost své image nevěnují a přitom žijí šťastně. Jistě, i já znám ony výjimky. Jsou to lidé, kteří:

- •nemají co ztratit,

- •lidé bohatí,

- •lidé mocní,

- •lidé ve svém oboru jen těžko nahraditelní,

- •lidé velice hezcí,

- •lidé s potřebnými konexemi.

Image je pomyslný inzerát, kterým dáváte najevo: Jsem takový a takový, umím to a to, nabízím to a to. Nedokážete-li však vzbuzená očekávání splnit, vaše image se prostě zhroutí. Image je něco, co vaše geniální myšlenky prosadí, chcete-li prodá. Zhruba 75 % toho, co děláte, je vaše povinnost, odborná způsobilost. Zbývajících 25 % představuje váš osobní styl. Právě schopnost zdůraznit oněch 25 % je cestou, jak se prosadit. Přesvědčí ne vždy onen řečník, jehož argumenty mají větší váhu, nýbrž ten, jehož styl je pro posluchače přijatelnější. Je to sice nespravedlivé, ale v životě to tak funguje.

Image souvisí s prvním dojmem. Ten si o vás posluchač utvoří během několika minut a trvá třeba i půl roku, než přimějete komunikačního partnera ke změně názoru (pokud takovou šanci vůbec kdy dostanete). Zvlášť v dnešní uspěchané a přetechnizované době lidé na první dojem spoléhají. Hlubšímu poznání buď nemohou, nebo spíš ani nechtějí věnovat svůj drahocenný čas. A nezapomeňte, že prvním dojmem můžete zapůsobit jen jednou.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Moderní rétorika.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.