John F. Sarsby

Manažerem firmy o jedné osobě

aneb

Proč vaše kariéra nemá žádné limity

(Z anglického originálu One Man Management přeložil David Gruber.)

Obsah

Předmluva

Dva typy „kulatých“ lidí

Dva směry knih

Cesta obojího najednou

Poděkování

Pilířoví autoři cesty rozvoje osobnosti

Materiální a psychická cesta – dobří přátelé

Začněme psychickou cestou

Lidská psychika nemá žádné limity, pokud si je sami nevytvoříte

Základní psychologické principy, které mne vedly

Princip jistot a pravděpodobností

Princip hierarchie lidských potřeb

Princip spermatu

Absolutní spravedlnost

Princip „něco je za něco“

Princip vzájemného doplňování se obecného a jedinečného faktoru

Princip člověka a jeho okolí

Rodina

Blízcí lidé

Vzdálenější lidé

Princip pozitivní orientace mysli člověka

Princip příjemně překvapeného pesimisty

Finance a psychika – devět směrů investování

Jak se tato dvě devatera podmiňují a podporují

Předmluva

Ahoj, jmenuji se John Sarsby. Známé a kamarády mám rozesety po celých Spojených státech, ale nejvíce příbuzenstva mám v Texasu. Tento největší stát USA, s výjimkou Aljašky, s osamělou hvězdou ve své vlajce je také nejblíže mému srdci. Rád se tam vracívám.

Můj život ovlivnila jedna zdánlivě obyčejná událost: Před lety jsem stál na mostě říčky Brushy Creek poblíž hlavního města Austin. Zadíval jsem se dolů. Bystré vlny potoka tam z obou stran obtékají zvláštní skálu kruhového půdorysu. Skála má méně než šest metrů v průměru a její tvar dal též název přilehlému městečku - Round Rock.

Skály bývají většinou ostré a hranaté. Jen málokterou z nich můžete obejít kolem dokola, aniž byste narazili na nějaký hranatý nebo přímo ostrý výčnělek. Pro texaskou okrouhlou skálu to však neplatí. Je mezi skalami výjimkou. Je to výjimečný kus kamene.

A tehdy mne napadlo, že skály jsou v jistém smyslu jako lidé.

Drtivá většina z nich, skal i lidí, každou chvíli na něco naráží. Na nějaký proud vody či větru, na proud osudu. Lidé mají konflikty, nesváry, zažívají protivenství. Někdy oni „obrousí“ jiného člověka, jindy zase jiný člověk obrousí je; vylomí z nich psychicky určitý kus. Tito „hranatí“ lidé se určité nezanedbatelné procento svého života trápí. Bojují za něco, skřípějí zuby, tráví bezesné noci přemýšlením, proč zrovna jim osud přichystal taková protivenství.

A jen malá menšina lidí projde životem hladce, bez ostrých hran. I jim občas jejich osud přichystá různé nápory, tak jako vítr nebo říčka Brushy Creek se občas rozfouká nebo rozvodní. Na kulatou skálu pak dorážejí vlny velikou silou. Ale kulatá skála a výjimeční lidé to zvládají s maximální možnou grácií a noblesou. Nechají velké vlny osudu stékat po svém těle i duši hladce, odvalit se do dálky bez způsobení škod.

Zatímco tahle texaská kulatá skála je jedna, tak typy takovýchto „kulatých“ lidí jsou dva.

Dva typy „kulatých“ lidí

Nemám na mysli lidi s nadváhou, jak by si mohl myslet někdo, komu padl zrak na tento nadpis a začal číst bez znalosti předchozích řádků právě odsud. Mám na mysli lidi, kteří vyzráli na život.

Jedni dosáhli životní rovnováhy a harmonie tím, že byli finančně úspěšní. Jsou za vodou, čtyřiadvacet hodin denně a 365 dnů v roce se mohou věnovat pouze a právě tomu, co si zamanou. Jíst a pít cokoliv, cestovat kamkoliv, bydlet v jakémkoliv domě nebo paláci, plavat si v jakémkoliv moři. Být denně ve styku s mnoha lidmi anebo dlouhé dny týdny zcela sami – jak to komu vyhovuje. V jejich situaci není těžké být se životem spokojen. Všichni boháči samozřejmě šťastni nejsou, ale přiznejme si, že mnoho je. A pokud o sobě tvrdí, že nejsou šťastní, je to spíše taková vnější póza, aby se svému okolí a veřejnosti jevili nějak zajímaví. Ale reálně skvostný je už jen ten jejich pocit, že dosáhli splnění svých hmotných cílů a že si toho splnění mohou dnes a denně vychutnávat v tisíci maličkostí!

Druhým typem kulatých lidí jsou ti, kterým osud neposkytl zdaleka tolik peněžního majetkového bohatství. Musí vážit dobře každý dolar, za co jej utratí. Nemohu si libovolně volit ani typ osobního auta, ani typ bydlení. Musí pracovat, aby se uživili, až do věku nad šedesát let. Mají však při tom všem záviděníhodný vnitřní klid a vnitřní svobodu. U většiny z nich je to spojeno s vírou v Boha, ale nemusí tomu tak být nutně u každého z této skupiny. Mohou to být mnichové v klášteře, jogíni. Nebo jiní vysoce duchovní lidé.

A právě u kulaté skály jsem si uvědomil, že oba ty druhy „kulatých“ lidí lze spojit. Tak jako továrna může být zároveň vysoce zisková a prosperující a zároveň příjemná, ekologická, se spokojenými zaměstnanci, u nichž se stírá rozdíl mezi časem práce a časem mimopracovním. Tak jako duchovní člověk může vytvářet vysoce hodnotná umělecká díla – obrazy, sochy, knihy, divadelní hry, šperky, nové modely šatů – a za tu svou duchovní činnost, která jej baví a kterou by nikdy za nic nevyměnil, inkasovat velké až závratné sumy peněz.

Touto cestou jsem se dal. Stal jsem se manažerem a zároveň duchovním vůdcem továrny nebo firmy o jednom zaměstnanci. Tedy manažerem, ředitelem sebe sama, svého vlastního já. A prostudoval pilně řadu knih, které vedly čtenáře k finančnímu úspěchu. Také však spoustu jiných knih, které vedou čtenáře k úspěchu duševní vyrovnanosti.

Dva směry knih

Vždy bylo obsahem těch čtených knih buď čistě to jedno, nebo čistě to druhé. Nebo aspoň vždy to jedno vysoce převažovalo a o tom druhém daná kniha soudila, že přijde tak nějak samo od sebe. Měl jsem pocit, jako by autoři jednoho směru tak trochu skrytě žárlili na autory druhého směru a na jejich svět.

Literatura směru finanční úspěch mi nejednou připadala skrytě cynická. Jako by její autoři skrytě, mezi řádky, hlásali: „Je sice hezké, že nějaký takový duševně vyrovnaný jogínský mnich vysoko v Tibetu každé ráno rozjímá na skále při východu slunce, ale jíst celé roky jeho prostou stravu a uléhat každý večer pouze na jeho chladném tvrdém loži bych nechtěl. Šťavnatý steak, luxus pětihvězdičkových hotelů, vítr ve vlasech při jízdě nádherným superluxusním kabrioletem, krásné ženy kolem dokola muže nebo interesantní bohatí ztepilí obdivující muži kolem dokola ženy, potlesk davů, sláva a vila s bazénem v Beverly Hills… po tom přece musí v nitru toužit i ten mnich. A kdo tvrdí, že ne, ten není zcela upřímný.“

Autoři knih o čistě duševní a duchovní vyrovnanosti jako by mezi řádky hlásali: „Nechte si své vily s bazény, své paláce, své ultramoderní smartphony a notebooky s nejrychlejším internetem. Své nadupané káry na čtyřech nebo dvou kolech, své jachty a vzácná zvířata v domácím chovu. Jste otroky toho všeho. Osvoboďte se, žijte prostý život, protože jen takový život je tím plným opravdovým čistým štěstím.“

Ale proč se škorpit, proč se škádlit, proč si podvědomě závidět? Proč naléhat na čtenáře, že jeden směr je lepší, prvořadý, a druhý směr je horší, druhořadý? Což takhle smířit oba směry? Což takhle sladit cestu typu miliardáře Donalda Trumpa a cestu lámy z tibetského kláštera? Brání tomu nějaká nepřekonatelná překážka?

Cesta obojího najednou

Prostě, zkusil jsem se vydat cestou obojího najednou. Pro sebe samotného i pro svou rodinu. Řídil jsem se zkušenostmi autorit obojího druhu úspěchu. A snažil jsem sek tomu všemu kreativně přidat i něco svého…Dnes stojí na svých nohou i všechny čtyři mé děti Allan, John, Sandra a Jessica. Finančně mají do počátků své kariéry dobrý základ, co do životní harmonie a duševní vyrovnanosti stejně dobrý základ. Myslím, že je ten pravý čas rozdělit se i s vámi, milí čtenáři, o zkušenosti.

Poděkování

Chtěl bych zde poděkovat moudrým autorům mnoha knih, z nichž jsem čerpal návod pro svou cestu. U některých autorů převažuje cesta finančního úspěchu, u jiných cesta duševní vyrovnanosti a harmonie. Nechci soudit, na to mám před těmi autory dost potřebné pokory. A jak už jsem napsal, ani nechci upřednostňovat jeden typu cesty před druhým. Proto čtěte nebo poslouchejte, jak to jde za sebou, a sami si rozhodněte, co kde převládá.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Manažerem firmy o jedné osobě.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.